ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" лютого 2026 р. Справа № 914/546/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Орищин Г.В.
суддів Галушко Н.А.
Желіка М.Б.
секретар судового засідання Хом`як Х.А. 
розглянув апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційного комбінату «Західукртранс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Стеллар-Логістик»
на рішення Господарського суду Львівської області від 10.11.2025 (повне рішення складено 20.11.2025, суддя Манюк П.Т.)
у справі № 914/546/25
за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стеллар-Логістик», м. Тернопіль,
до відповідача Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційного комбінату «Західукртранс», м. Дрогобич Львівська область,
про відшкодування шкоди у розмірі 420 278, 84 грн
та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційного комбінату «Західукртранс», м. Дрогобич Львівська область,
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Стеллар-Логістик», м. Тернопіль,
про стягнення заборгованості у розмірі 663 730, 07 грн

За участю представників:
від позивача за первісним позовом – Дупіряк О.М. (в режимі відеоконференцзв`язку) 
від відповідача за первісним позовом – Білинський М.О.  

Господарський суд Львівської області в рішенні від 10.11.2025 у справі № 914/546/25 ухвалив: - первісний позов задоволити повністю, шляхом стягнення з Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційного комбінату "Західукртранс" суми відшкодування за недостачу вантажу у розмірі 420 278, 84 грн та 6 304, 18 грн судового збору; - зустрічний позов задоволити частково, шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стеллар-Логістик» 655 944, 80 грн (з них: 543 944, 80 грн основного боргу, 61 984, 68 грн пені, 33 471, 03 грн інфляційних втрат, 6 782, 78 грн 3% річних та 9 794, 49 грн судового збору); - у задоволенні решти позовних вимог зустрічного позову відмовити; - в порядку зустрічного зарахування стягуваних на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стеллар-Логістик» та Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат "Західукртранс" сум, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стеллар-Логістик» на користь Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат "Західукртранс" 229 361, 78 грн.
Не погодившись із ухваленим рішенням місцевого господарського суду, відповідач (за первісним позовом) оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10.11.2025 в частині задоволення первісного позову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити повністю, іншу частину рішення залишити без змін.
Позивач (за первісним позовом) також не погодився із ухваленим рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 10.11.2025 у справі № 914/546/25 скасувати в частині задоволення зустрічного позову Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційного комбінату «Західукртранс», яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стеллар-Логістик» 655944,80 грн та 229361,78 грн зустрічного зарахування та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні зустрічного позову та стягненні 229361,78 грн зустрічного зарахування.
Згідно протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 та від 15.12.2025, склад колегії по розгляду справи № 914/546/25 визначено: Орищин Г.В. – головуюча суддя, судді – Галушко Н.А., Желік М.Б.).
Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 та 22.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційного комбінату «Західукртранс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Стеллар-Логістик».
23.12.2025 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 914/546/25.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.01.2026, апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційного комбінату «Західукртранс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Стеллар-Логістик» на рішення Господарського суду Львівської області від 10.11.2025 у справі № 914/546/25 об`єднано в одне апеляційне провадження.
При ухваленні рішення місцевий суд виходив з того, що між перевізником (ПАТ «Західукртранс») та експедитором (ТзОВ «Стеллар-Логістик») укладено договір перевезення та заявку № 0209 на міжнародне автомобільне перевезення вантажу за маршрутом Амстердам – Вінниця.
Суд встановив, що перевізник прийняв вантаж до перевезення без належних застережень щодо його кількості та стану, а внесений до CMR запис про відсутність його під час завантаження не містить обґрунтованих причин і не підтверджує неможливості перевірки відомостей, передбачених Конвенцію про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція). Доказів недопуску до завантаження чи повідомлення експедитора перевізником не подано. Разом з тим, під час приймання вантажу одержувачем зафіксовано часткову недостачу, що підтверджено відповідним актом.
Посилаючись на положення ст. 17 Конвенції та ст. 924 ЦК України, у відповідності до яких перевізник несе відповідальність за втрату вантажу з моменту його прийняття до доставки, якщо не доведе відсутність своєї вини, а також те, що належних доказів підстав для звільнення від відповідальності не подано, суд дійшов висновку про те, що первісні позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо зустрічного позову, суд виходив з того, що перевізником фактично надано послуги з міжнародного перевезення вантажів, що підтверджується належними товарно-транспортними документами з відмітками вантажоодержувача про прийняття вантажу. Документи, необхідні для проведення розрахунків, були направлені експедитору у встановленому порядку, а тому обов`язок оплати виник з моменту отримання повного пакета документів і з цієї дати обчислюється прострочення.
Водночас, з огляду на встановлену часткову втрату вантажу за одним із перевезень, оплата підлягає стягненню пропорційно фактично доставленому обсягу. В іншій частині послуги виконані належним чином та підлягають оплаті. Суд також здійснив перерахунок штрафних санкцій (пені, інфляційних втрат і 3% річних) відповідно до умов договору та фактичного періоду прострочення.
У зв`язку з частковим задоволенням первісного і зустрічного позовів, суд провів зустрічне зарахування присуджених сум та визначив до стягнення різницю на користь сторони, якій присуджено більшу суму.
Позивач за первісним позовом не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду та оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема зазначив, що:
- обов`язок експедитора з оплати послуг перевезення відповідно до умов договору та заявок виникає лише після отримання повного пакета оригіналів документів, чітко визначених договором і відповідними заявками, зокрема, оригіналів рахунку, актів виконаних робіт, двох примірників CMR з відмітками вантажоодержувача, оригіналу заявки та інших документів, передбачених договором;
- перевізник не надав у встановлений десятиденний строк після здійснення перевезень передбаченого договором пакета документів, а належні та допустимі докази їх направлення і отримання експедитором у матеріалах справи відсутні. Долучені копії експрес-накладних поштового оператора не містять опису вкладення, не підтверджують змісту відправлень і не можуть свідчити про направлення саме повного пакета документів, необхідного для виникнення обов`язку з оплати;
- ненадання повного пакета документів у передбачений договором строк означає, що строк оплати послуг не настав, відповідно, висновки суду про наявність прострочення є передчасними та необґрунтованими, а відтак, відсутні правові підстави для стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних. 
Окремо апелянт звернув увагу, що первісний позов стосувався одного конкретного перевезення, тоді як зустрічні вимоги охоплювали інші, самостійні перевезення, які не перебувають у взаємному зв`язку з предметом первісного позову, що ставить під сумнів доцільність їх спільного розгляду та проведення зустрічного зарахування.
З огляду на викладене, ТзОВ «Стеллар-Логістик» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову та ухвалити нове рішення про відмову у його задоволенні.
Відповідач за первісним позовом також не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що:
- недостача виникла з причин, які не залежать від перевізника. Вантаж був прийнятий та доставлений в опломбованому напівпричепі; пломба, зазначена в CMR, була зірвана митними органами під час огляду та замінена іншою, що відображено в акті. Ознак пошкодження кузова чи несанкціонованого доступу до вантажу під час доставки не встановлено. Водій зазначив у CMR, що не був присутній при завантаженні, що свідчить про здійснення завантаження відправником без участі перевізника;
- позовні вимоги є похідними від господарських відносин між відправником товару — компанією THEOBROMA BV та одержувачем — ДП «КК “Рошен”», врегульованих контрактом поставки, яким передбачено відповідальність продавця за невідповідність товару за кількістю. Відтак, саме продавець несе ризики недопоставки, а покупець мав право не здійснювати оплату за непоставлений товар;
- у матеріалах справи відсутні належні докази фактичного понесення збитків одержувачем вантажу, зокрема, оплати товару в повному обсязі відповідно до умов контракту. Сплата експедитором суми претензії на користь одержувача, здійснена без належного підтвердження реальних збитків.
Крім того, апелянт посилається на положення ст. 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, згідно з якими перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу сталася внаслідок дій або недогляду відправника чи особливих ризиків, пов`язаних із навантаженням вантажу відправником. Суд першої інстанції, на думку апелянта, формально поклав на перевізника обов`язок доведення відсутності вини та не надав належної оцінки обставинам пломбування, заміни пломб митними органами, а також відсутності доказів реальних збитків.
У зв`язку з викладеним апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.
Крім того, скориставшись правом, передбаченим ст.263 Господарського процесуального кодексу України, ПАТ «Західукртранс» подало відзив на апеляційну скаргу позивача за первісним позовом, в якому зазначило, що надання послуг з перевезення вантажів було належним чином здійснене (окрім спірної заявки), підтверджено товаротранспортними накладними міжнародного зразка (CMR), а документи для оплати не є підставою виникнення обов`язку сплати, оскільки такий виникає внаслідок належного надання послуг; суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини щодо здійсненого перевезення, наданих документів та відсутності претензій щодо якості чи обсягу послуг, а відтак, виникнення зустрічного обов`язку щодо оплати за надані послуги. Враховуючи наведене, апеляційна скарга подана безпідставyj і не підлягає задоволенню. 
Процесуальний хід розгляду апеляційних скарг відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.
В судове засідання з`явились учасники справи, які підтримали доводи та заперечення, викладені в апеляційних скаргах.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши наявні докази в сукупності з апеляційними скаргами, судова колегія встановила таке:
02.09.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стеллар-Логістик» (позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом, за договором – експедитор) та Приватним акціонерним товариством транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» (відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, за договором – перевізник) укладено договір про надання послуг з перевезення за № 02/09.
01.02.2024 між ТзОВ «Стеллар-Логістик» (експедитор перевезення) та ДП КК «РОШЕН» (замовник, вантажоотримувач) укладено договір міжнародного транспортного експедирування № 010224.
02.09.2024 між ТзОВ «Стеллар-Логістик» та ПАТ «Західукртранс» підписана заявка № 0209 на транспортування вантажу в міжнародному сполученні. За умовами цієї заявки вантаж було визначено наступним чином: найменування – сировина, вага брутто – 22 тонни, обсяг – 86 мі, розміщений на палетах, тент. 
Відповідно до пункту 2 заявки № 0209, перевізник з моменту прийняття вантажу до перевезення несе відповідальність за його збереження відповідно до п. 1 ст. 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів. При завантаженні водій перевізника має проводити візуальну перевірку стану вантажу. У разі недопущення водія до контролю завантаження перевізник має право відмовитися від прийняття та/або перевезення вантажу та повідомити про це експедитора для прийняття остаточного рішення щодо можливості перевезення. Взяття вантажу до перевезення фіксується водієм у графі 18 міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) відповідно до ст. 8 Конвенції. Перевізник зобов`язаний забезпечити збереження вантажу з моменту його прийняття до видачі вантажоодержувачу (п.8). Перевізник зобов`язаний негайно повідомляти експедитора про виникнення перешкод для виконання перевезення (ДТП, вилучення вантажу компетентними органами, відмова вантажоодержувача прийняти вантаж тощо) (п.9).
У розділі «Додаткові умови» заявки № 0209 зазначено, що водій має бути присутнім при завантаженні; у разі недопущення – негайно повідомити експедитора. Після завантаження водій зобов`язаний передати CMR, інвойс, сертифікат походження та не залишати місце завантаження без погодження.
На виконання умов заявки № 0209, перевізник на підставі перевізних документів (CMR TSN195088, інвойс TSN195088) прийняв до перевезення вантаж – какао терте, масою 20 000 кг, 800 ящиків на 20 палетах. У пункті 18 CMR водієм зроблено запис «на загрузці не був присутній».
При прийнятті товару вантажоодержувачем – ДП КК «РОШЕН» – виявлено недостачу однієї палети (40 ящиків, 1 000 кг), що зафіксовано в акті приймання-передачі від 09.09.2024 № В-089, в якому також наявна відмітка перевізника «на загрузці не був присутній, груз доставив під пломбою». 
Крім того, як вбачається з акта від 09.09.2024 № В-089, перевізник прибув на розвантаження з пломбою № 04147, встановленою на кордоні, що відрізняється від пломби № 105/349, встановленої вантажовідправником та зазначеної у CMR.
Доставка вантажу не у повному обсязі сторонами не заперечується. Усі інші CMR містять відмітки «до завантаження не був допущений». 
Надалі, ДП КК «РОШЕН» направлено ТзОВ «Стеллар-Логістик» претензію від 31.10.2024 № 73 щодо відшкодування шкоди у розмірі 420 278,84 грн, яку експедитор визнав і оплатив 20.12.2024 на підставі платіжної інструкції № 1125.
23.12.2024 ТзОВ «Стеллар-Логістик» надіслано до ПАТ «Західукртранс» претензію № 23/12 з вимогою оплатити шкоду, спричинену експедитору в процесі перевезення за заявкою № 0209 в розмірі 420 278,84 грн.
Вказана претензія залишена ПАТ «Західукртранс» без задоволення.
Судом також встановлено, що на підставі договору на надання послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом від 02.09.2013 року № 02/09 та заявок № 0409, № 0909, № 09_1, № 1109, ПАТ «Західукртранс», як перевізником, надано ТзОВ «Стеллар-Логістик», як експедитору послуги з перевезення вантажів у міжнародному сполученні. 
Взяті на себе договірні зобов`язання перевізником виконано в повному обсязі, що підтверджується відмітками вантажоодержувача в графі 24 CMR від 03.09.2024 № Т80536210, від 10.09.2024 № Т80536275, від 11.09.2024 № 1366828 та від 11.09.2024 № 1367256.
За виконані транспортні послуги перевізником виставлено експедитору рахунки № 09957 від 09.09.2024 на суму 109 337,76 грн; № 09956 від 09.09.2024 на суму 111 615,63 грн; № 110422 від 19.09.2024 на суму 112 719,36 грн; № 10420 від 20.09.2024 на суму 107 620,37 грн та № 10421 від 20.09.2024 на суму 108 118,57 грн. 
Судом встановлено, що ТзОВ «Стеллар-Логістик» не заперечує факту надання ПАТ «Західукртранс» послуг з перевезення, проте зазначає, що позивач за зустрічним позовом пропустив термін для надсилання документів. 
Пунктом 5.2 договору № 02/09 та умовами заявок передбачено, що розрахунки здійснюються шляхом перерахування експедитором коштів на поточний рахунок перевізника протягом 10 календарних днів з дня отримання документів, що підтверджують перевезення: рахунку перевізника, оригіналу CMR з відміткою вантажоодержувача, акту виконаних робіт та податкової накладної. У разі несвоєчасної оплати експедитор зобов`язується сплатити перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості (п.6.4). 
Документи у вигляді електронних податкових накладних були надіслані перевізником експедитору через систему електронного документообігу, що підтверджується відмітками на документах «документ доставлено контрагенту» та «документ прийнято контрагентом». 
17.09.2024 та 27.09.2024, відповідно до існуючої між сторонами практики ділових відносин, поштовим оператором "Нова пошта" перевізником було надіслано експедитору документи, необхідні для здійснення оплати наданих послуг з перевезення.
При цьому, документи для оплати згідно договорів-заявок 0209 та 0409 перевізником були надані експедиторові в повному обсязі, а щодо заявок 0909, 09_1, 1109 (згідно з електронним листом представника експедитора логіста від 09.10.2024) – відсутня СМR 2-й екземпляр або копія з мокрою печаткою перевізника по автомобілях із номерними знаками НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ).
17.10.2024 перевізником вказані документи були додатково надіслані експедитору, в підтвердження чого ПАТ «Західукртранс» долучено до матеріалів справи копію експрес-накладної № 59001241164599. 
26.11.2024 ПАТ «Західукртранс» надіслало ТзОВ «Стеллар-Логістик» претензію № 24/11-402-21 з вимогою здійснити оплату заборгованості за надані транспортні послуги в розмірі 549 411,69 грн.
Вказана претензія залишена ТзОВ «Стеллар-Логістик» без задоволення.
Наведені обставини стали підставою для звернення сторін до суду за захистом порушених прав, зокрема: з первісним позовом ТзОВ «Стеллар-Логістик» до ПАТ «Західукртранс» з вимогою про стягнення 420 278,84 грн відшкодування за нестачу вантажу, а також із зустрічним позовом ПАТ «Західукртранс» до ТзОВ «Стеллар-Логістик» про стягнення 549 411, 69 грн заборгованості, 66 789, 86 грн пені, 40 108, 74 грн інфляційних втрат та 7 422, 78 грн 3% річних. 
Оцінивши подані докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на таке:
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 ЦК України). 
В даному випадку, між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору на надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 02.09.2013 року № 02/09.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 ЦК України).
Відповідно до ст.50 Закону України "Про автомобільний транспорт", договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.
Згідно з ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.
Положеннями ст. 14 ЗУ «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено, що експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування. Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.
У відповідності до ст.1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.
Для досягнення цілей цієї Конвенції, перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов`язки, як за власні дії і недогляди (ст.3 Конвенції).
За змістом ст.4 Конвенції, договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи втрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.
Положеннями ст. 5 Конвенції передбачено, що вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника. 
Відповідно до ст.8 Конвенції, приймаючи вантаж, перевізник перевіряє a) вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць; b) зовнішній стан вантажу і його упаковки. Якщо перевізник не має достатньої можливості перевірити вірність записів, зазначених у підпункті a) пункту 1 цієї статті, він повинен зробити обґрунтовані застереження у вантажній накладній. Він повинен також мотивувати всі зроблені ним застереження щодо зовнішнього стану вантажу і його упаковки. Ці застереження не мають обов`язкової сили для відправника, якщо останній не погодився бути зобов`язаним ними і не зробив про це запис у вантажній накладній.
Згідно зі ст.9 Конвенції, вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.
Відповідно до ст. 17 Конвенції, перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.
Пунктом 4 ст.18 Конвенції передбачено, що за умови дотримання пунктів 2 - 5 статті 18, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов`язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин: а) з використанням відкритих безтентових транспортних засобів, якщо таке використання було погоджене і чітко зазначене у вантажній накладній; b) з відсутністю чи дефектами упаковки, у випадках, коли вантажі, що перевозяться без упаковки чи без належної упаковки, за своєю природою піддаються псуванню чи пошкодженню; с) з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача; d) з природними властивостями деяких вантажів, внаслідок яких вони піддаються повній або частковій втраті чи пошкодженню, зокрема, внаслідок поломки, корозії, гниття, усушки, нормального витоку або дії молі чи шкідників; е) з недостатністю або неадекватністю маркування чи нумерації вантажних місць; f) з перевезенням худоби, проте спірне перевезення не пов`язане з наведеними вище обставинами. 
Якщо, відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Вартість вантажу визначається на підставі біржового котирування чи, за відсутності такого, на підставі поточної ринкової ціни, чи, за відсутності біржового котирування або поточної ринкової ціни, на підставі звичайної вартості товару такого ж роду і якості. Крім того, підлягають відшкодуванню: плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов`язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті; інший збиток відшкодуванню не підлягає (ст. 23).
З матеріалів справи вбачається, що при оформленні міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR TSN195088) у графі 18 водієм перевізника зроблено запис «на загрузці не був присутній». Разом з тим, зазначений запис не містить жодних пояснень щодо причин такої відсутності, не відображає факту недопуску водія до завантаження, не містить посилання на перешкоди, що унеможливлювали перевірку кількості вантажних місць, а також не супроводжується повідомленням експедитора про неможливість виконання вимог заявки № 0209.
Умовами цієї заявки прямо передбачено обов`язок перевізника забезпечити присутність водія під час завантаження та, у разі недопуску, негайно поінформувати експедитора для прийняття відповідного рішення. Доказів такого повідомлення або фіксації перешкод у встановленому порядку матеріали справи не містять.
Як зазначалось вище, у відповідності до ст. 8 Конвенції перевізник, не маючи достатньої можливості перевірити правильність записів щодо кількості місць, зобов`язаний зробити саме обґрунтовані застереження із зазначенням причин неможливості перевірки. Формальне зазначення факту неприсутності без його мотивування не може вважатися таким застереженням у розумінні Конвенції та не спростовує презумпцію, встановлену ст. 9 Конвенції, згідно з якою за відсутності спеціальних застережень припускається відповідність кількості місць даним CMR на момент прийняття вантажу перевізником.
Таким чином, прийнявши вантаж до перевезення без належно оформлених і мотивованих застережень, перевізник підтвердив відповідність кількості вантажних місць відомостям, зазначеним у накладній.
Факт виявлення недостачі однієї палети (40 ящиків, 1000 кг) під час приймання вантажу одержувачем підтверджено актом від 09.09.2024 № В-089, достовірність якого сторонами не спростована. Обставина доставки вантажу не в повному обсязі сторонами також не заперечується.
Посилання апелянта на те, що вантаж був доставлений під пломбою, а пломба, зазначена у CMR, була замінена митними органами під час огляду, не спростовує відповідальності перевізника. Сам по собі факт заміни пломби компетентними органами не свідчить про виникнення недостачі до моменту прийняття вантажу перевізником або з причин, що виключають його відповідальність. Жодних доказів втручання митних органів у вміст вантажу чи фіксації розбіжностей під час такого огляду до матеріалів справи не додано.
Крім того, твердження про те, що завантаження здійснювалося відправником без участі водія, не звільняє перевізника від відповідальності, оскільки за змістом ст. 17 Конвенції, саме на перевізника покладено обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливлювали запобігання втраті або усуненню її наслідків. Належних та допустимих доказів того, що недостача виникла виключно внаслідок дій чи недогляду відправника або в силу особливих ризиків, передбачених ст. ст. 17, 18 Конвенції, апелянтом не надано.
Доводи про те, що спірні правовідносини фактично випливають із контракту поставки між іноземним продавцем та вантажоодержувачем, не впливають на вирішення даного спору. Предметом розгляду є відповідальність перевізника за договором міжнародного перевезення, яка регулюється нормами Конвенції та національного законодавства, і не залежить від розподілу ризиків у зобов`язанні поставки між продавцем і покупцем.
Щодо заперечень про відсутність доказів реальних збитків, колегія суддів зазначає, що факт недостачі підтверджений належними первинними документами, а розмір шкоди – визначений відповідно до вартості вантажу та підтверджений матеріалами справи. Сплата експедитором на користь вантажоодержувача суми відшкодування на підставі пред`явленої претензії не свідчить про її безпідставність та не позбавляє експедитора права звернутися з вимогою до перевізника як особи, відповідальної за збереження вантажу в період перевезення.
З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що перевізником не доведено наявності підстав для звільнення його від відповідальності, передбачених ст. 17 Конвенції, а відтак, висновок суду першої інстанції про задоволення первісного позову є обґрунтованим та таким, що відповідає встановленим обставинам і нормам матеріального права.
Розглянувши вимоги позивача за зустрічним позовом, апеляційний суд зазначає наступне:
Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, факт виконання перевізником перевезень за заявками № 0409, № 0909, № 09_1, № 1109 сторонами не заперечується. Належність виконання підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR), що містять відмітки вантажоодержувача про прийняття вантажу без зауважень щодо його кількості та стану. Доказів пред`явлення претензій за цими перевезеннями або відмови одержувача від прийняття вантажу матеріали справи не містять.
Щодо заявки № 0209, колегія суддів враховує, що під час розгляду первісного позову встановлено факт часткової втрати вантажу у розмірі 1/20 від прийнятого до перевезення. За таких обставин, перевізник не може претендувати на оплату послуги в повному обсязі, оскільки результат перевезення досягнуто не повністю. Водночас, інша частина вантажу доставлена належним чином і прийнята одержувачем, що свідчить про часткове належне виконання зобов`язання. Отже, висновок суду першої інстанції про необхідність визначення вартості послуги пропорційно фактично доставленому обсягу вантажу є правомірним та узгоджується з принципом еквівалентності зустрічних зобов`язань сторін.
Стосовно доводів апелянта про ненастання строку виконання грошового зобов`язання у зв`язку з ненаданням повного пакета документів, колегія суддів зазначає таке:
Пунктом 5.2 договору № 02/09 передбачено, що розрахунки здійснюються протягом 10 календарних днів з моменту отримання документів, які підтверджують перевезення (рахунок, оригінал CMR з відміткою одержувача, акт виконаних робіт, податкова накладна). Отже, сторони погодили, що перебіг строку оплати пов`язується з отриманням відповідних документів. Разом з тим, з наявних у матеріалах справі доказів вбачається, що: електронні податкові накладні були направлені через систему електронного документообігу та прийняті контрагентом; 17.09.2024 та 27.09.2024 перевізником направлено на адресу експедитора поштові відправлення з документами для оплати; за заявками № 0909, № 09_1, № 1109 окремі документи (другий примірник CMR або копія з відбитком печатки) були додатково надіслані 17.10.2024 та отримані 18.10.2024. Доказів зворотнього відповідачем за зустрічним позовом не надано.
Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт первинної неповноти пакета документів не свідчить про відсутність обов`язку оплатити фактично надані та прийняті послуги, а лише впливає на визначення моменту початку перебігу строку виконання грошового зобов`язання. Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що прострочення за зазначеними заявками розпочалося після спливу 10 календарних днів з моменту отримання повного пакета документів, тобто з 29.10.2024, а не з більш ранньої дати, як вказував позивач за зустрічним позовом.
Апеляційний суд також враховує, що експедитор не надав доказів повернення документів без розгляду, направлення письмових заперечень щодо їх невідповідності вимогам договору чи вжиття інших дій, спрямованих на належне врегулювання питання документообігу. За відсутності доказів оплати наданих послуг, факт прострочення виконання грошового зобов`язання є встановленим.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми. Оскільки договором не передбачено іншого порядку компенсації інфляційних втрат та процентів, їх нарахування є правомірним.
Пунктом 6.4 договору сторони також погодили відповідальність експедитора у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. Така умова не суперечить вимогам законодавства та є обов`язковою для сторін відповідно до ст. 629 ЦК України.
Перевіривши наданий позивачем за зустрічним позовом розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних з врахуванням умов договору № 02/09, а також встановленої дати отримання експедитором повного пакета документів (18.10.2024), виходячи з того, що перебіг строку виконання грошового зобов`язання розпочався після спливу 10 календарних днів з цієї дати, тобто з 29.10.2024, та з врахуванням фактичного періоду прострочення, колегія суддів дійшла висновку, що до стягнення підлягають 61 984,68 грн пені, 33 471,03 грн інфляційних втрат та 6 782,78 грн 3% річних. В частині решти заявленої до стягнення суми пені, інфляційних та 3% річних слід відмовити. Отже, висновок суду першої інстанції у цій частині є обґрунтованим, відповідає встановленим фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.
Доводи апелянта про те, що зустрічні вимоги не перебувають у взаємному зв`язку з первісним позовом, колегія суддів оцінює критично, оскільки обидва спори виникли з одного договору перевезення та пов`язані з виконанням сторонами взаємних зобов`язань у межах тривалих господарських відносин, що свідчить про їхню процесуальну та матеріально-правову взаємопов`язаність.
Відповідно до ч. 11 ст. 238 ГПК України, у разі часткового задоволення первісного та зустрічного позовів про стягнення грошових сум, суд має право здійснити зустрічне зарахування стягуваних сум і стягнути різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму. 
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що місцевий суд правильно застосував цю норму, провівши зустрічне зарахування сум та стягнувши з ТзОВ «Стеллар-Логістик» на користь ПАТ ТЕК «Західукртранс» різницю в розмірі 229 361,78 грн, що відповідає фактичним обставинам справи та обсягам задоволених позовних вимог.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування судами категоріїв стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Верховний Суд зазначив, що стандарт доказування "вірогідність доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. 
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зміст цієї статті свідчить, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. 
Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінивши доводи апеляційних скарг у сукупності з матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, належно застосував норми матеріального та процесуального права, надав об`єктивну правову оцінку спірним правовідносинам і поданим доказам, а також, з врахуванням встановлених обставин справи, дійшов правомірних і обґрунтованих висновків та ухвалив законне рішення.
Наведені в апеляційних скаргах доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, не свідчать про порушення чи неправильне застосування норм матеріального або процесуального права та, відповідно, не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у справі рішення.
Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржників.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні вимог апеляційних скарг Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційного комбінату «Західукртранс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Стеллар-Логістик» відмовити.
Рішення Господарського суду Львівської області від 10.11.2025 у справі № 914/546/25 залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржників.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 25.02.2026.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік