ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.03.2026 Справа № 914/345/25
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді О.С. Скрипчук 
суддів Н.М. Кравчук
О.І. Матущак,
секретар судового засідання Постолатій В.Р., 
розглянувши апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» б/н від 26.11.2025 (вх. № 01-05/3484/25 від 27.11.2025)
на рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2025 (повний текст рішення складено 16.10.2025., суддя Мазовіта А.Б.)
у справі № 914/345/25
за позовом: Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», м. Київ
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Рибалко-компані», м. Перемишляни, Львівська область
до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБФ ГРУП», м. Київ
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Прайд», м. Київ
про стягнення 379 712,05 грн.
за участю представників сторін:
від позивача: Капля А.С.
від відповідача-1: Хомишин М.А.
від відповідача-2: не з`явились.
від третьої особи: не з`явились.
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулось до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Рибалко-компані» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБФ ГРУП» про стягнення 379 712,05 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.07.2021 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту. Відповідно до умов даного договору, позивач зобов`язувався відшкодувати шкоду (знищення, пошкодження), завдану застрахованому автомобілю - «МАЗ 4371», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
08.02.2022 в м. Києві, на вул. М.Рибалки, 5А, внаслідок падіння опалубки було пошкоджено транспортний засіб «МАЗ 4371», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Позивачем було виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 379 712,05 грн. 
Відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт №ІУ113193182530 від 14.11.2019 замовником будівництва за адресою м. Київ, вул. М.Рибалки, 5А є Товариство з обмеженою відповідальністю «Рибалко-компані», а підрядником – Товариство з обмеженою відповідальністю «ПБФ ГРУП». Отже, відповідальними особами за завдання матеріальної шкоди транспортному засобу «МАЗ 4371», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Рибалко-компані» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ПБФ ГРУП». У зв`язку з цим, відповідно до ст.ст. 1166, 1172, 1188, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач просив стягнути з відповідачів 379 712,05 грн матеріальної шкоди.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.10.2025 в задоволені позовних вимог відмовлено.
Суд дійшов висновку про відмову в позові з огляду на те, що позивач не довів наявності всіх необхідних елементів цивільно-правової відповідальності, зокрема протиправної поведінки відповідачів, їх вини та причинного зв`язку між їх діями і заподіяною шкодою. Сам по собі факт виплати страхового відшкодування не є достатнім для покладення обов`язку його компенсації на відповідачів без встановлення, що саме їх дії спричинили пошкодження транспортного засобу.
Крім того, суд зазначив, що підстави для застосування спеціальної норми про відповідальність замовника за дії підрядника відсутні, оскільки до виконання робіт були залучені треті особи за договорами, які не є договорами підряду, і саме вони могли бути безпосередніми заподіювачами шкоди. Також не встановлено, що відповідачі є володільцями джерела підвищеної небезпеки (крана), тому й ці підстави відповідальності не підлягають застосуванню. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що позов подано до неналежних відповідачів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду Львівської області від 06.10.2025, позивачем через систему «Електронний суд» було подану апеляційну скаргу б/н від 26.11.2025 (вх. № 01-05/3484/25 від 27.11.2025), у якій скаржник просить 
На переконання апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та безпідставно поклав на позивача обов`язок доводити вину відповідачів, попри дію презумпції вини у деліктних зобов`язаннях. На думку скаржника, ним доведено факт шкоди, її розмір та причинний зв`язок із падінням опалубки на будівельному майданчику, тоді як відповідачі не спростували своєї вини і не надали доказів протилежного.
Крім того, скаржник зазначає, що саме замовник будівництва несе відповідальність за шкоду, завдану підрядниками або залученими особами відповідно до ч. 2 ст. 1172 ЦК України, незалежно від того, кому належить джерело підвищеної небезпеки. Суд, на його думку, помилково не врахував ці норми, неправильно оцінив докази, не встановив належного відповідача та фактично не дослідив усіх обставин справи, що призвело до безпідставної відмови у позові.
Відповідач -1 та відповідач -2 подали до суду відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області без змін.
Відзиви на апеляційну скаргу мотивовані тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.
У судове засідання 11.03.2026 з?явився представник позивача, надав пояснення, доводи апеляційної скарги підтримав.
У судове засідання 11.03.2026 з?явився представник відповідача-1, надав пояснення, проти доводів апеляційної скарги заперечив.
Відповідач-2 та третя особа явки уповноважених представників не забезпечили, попри належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
11.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рибалко-компані» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПБФ ГРУП» (генпідрядник) було укладено договір генерального підряду на капітальне будівництво №РА110719. 
За цим договором генпідрядник зобов`язується власними або залученими силами та засобами у відповідності до умов договору виконати комплекс підготовчих робіт на об`єкті замовника: «Реконструкція житлового будинку під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями, підземним та наземним паркінгом на вулиці Рибалка, 5-А, у Шевченківському районі міста Києва», а замовник прийняти та оплатити їх.
07.11.2019 до договору генерального підряду на капітальне будівництво №РА110719 від 11.07.2019 укладено додаткову угоду №1, відповідно до якої замовниками виступають Товариство з обмеженою відповідальністю «Рибалко-компані» (замовник 1), Товариство з обмеженою відповідальністю «Форвард Девелоп» (замовник 2), Товариство з обмеженою відповідальністю «Елізіум буд» (замовник 3).
07.07.2021 між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) №DNH0MA, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «МАЗ 4371», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
04.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПБФ ГРУП» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-МАГІСТРАЛЬ» (експедитор) було укладено договір транспортного експедирування №102-ТМ.
За цим договором транспортного експедирування експедитор зобов`язувався за дорученням клієнта та за його рахунок виконати або організувати виконання послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу, а клієнт зобов`язувався приймати належним чином надані послуги та здійснювати їх оплату у порядку, передбаченому цим договором.
10.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПБФ ГРУП» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-прайд» (виконавець) було укладено договір №ІП100122.
Предметом даного договору є надання виконавцем послуг вантажно-підіймальними механізмами (з урахуванням вантажно-розвантажувальних послуг та необхідного персоналу) та організація роботи при виконанні будівельно-монтажних робіт на будівельному об`єкті за адресою: «Реконструкція житлового будинку під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями, підземним та наземним паркінгом на вулиці Рибалка, 5-А, у Шевченківському районі міста Києва».
Згідно п. 1.4. договору №ІП100122 від 10.01.2022 виконавець має право залучати для виконання умов договору третіх осіб. При цьому відповідальність за виконання третіми особами законодавчих вимог з охорони праці, пожежної безпеки, техніки безпеки, охорони навколишнього природного середовища, вимог законодавства щодо охорони земельних ділянок, санітарних норм, норм податкового законодавства та інших умов чинного законодавства України, покладається на виконавця. 
01.02.2022 між фізичною особою-підприємцем Левицьким Богданом Володимировичем (наймодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-МАГІСТРАЛЬ» (наймач) було укладено договір найму транспортних засобів №01/02/22-ОА.
За цим договором наймодавець передає, а наймач приймає в тимчасове платне користування (в найм/оренду) транспортний засіб «МАЗ 4371», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
08.02.2022 в м. Києві на вул. М.Рибалки, 5А внаслідок падіння опалубки з крану було пошкоджено транспортний засіб «МАЗ 4371», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
08.02.2022 щодо вищезазначеного випадку водій транспортного засобу «МАЗ 4371», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 звернувся із письмовою заявою до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві.
Вказану подію було зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінального правопорушення та інші події Шевченківського управління поліції за №8390 від 08.02.2022.
Згідно довідки, складеної ДОП ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, транспортний засіб «МАЗ 4371», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був пошкоджений 08.02.2022 в м. Києві, на вул. М.Рибалки, 5А в результаті падіння опалубки з крану.
Надалі страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі вказаної заяви та наданих документів позивачем було складено страхові акти №220000537405 від 05.07.2022, №220000537405-1 від 02.12.2022, №220000537405-2 від 26.01.2023, відповідно до яких було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 379 712,05 грн. 
З огляду на факт виплати позивачем страхового відшкодування, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачів страхового відшкодування у розмірі 379 712,05 грн.
При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Як встановлено з матеріалів справи, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатило страхове відшкодування в розмірі 379 712,05 грн у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу «МАЗ 4371», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Надалі позивач в порядку, передбаченому ст.ст. 1166, 1172, 1188, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачів виплаченого страхового відшкодування в розмірі 379 712,05 грн.
За змістом ст. 1166 ЦК України, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить:
- неправомірність (протиправність) поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;
- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;
- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що невідворотно спричинила шкоду;
- вину заподіювана шкоди як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. 
За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Колегія суддів зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.
В свою чергу, відповідачі повинні довести, що в їх діях відсутня вина у заподіянні збитків, таким чином (Позивачу) відповідно до положень законодавства взагалі не потрібно доводити наявність вини боржника, оскільки відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Однак, позивач зазначаючи про неправомірну поведінку відповідачів не наводить докази на підставі яких можна зробити аналіз дії відповідачів на предмет порушення ними будь - яких норм права, які б надавали можливість для покладення вини як елементу складу цивільного правопорушення.
Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 1172 ЦК замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.
Для виникнення у особи обов`язку по відшкодуванню шкоди відповідно до вимог частини 2 статті 1172 ЦК України, крім наявності загальних умов (наявність шкоди, протиправність поведінки, вина та причинно-наслідковий зв`язок між збитками та протиправною поведінкою), необхідні спеціальні умови, які визначаються залежно від суб`єктного складу відповідних відносин, зокрема існування договору підряду та дія підрядника за завданням замовника.
Отже, якщо шкоду завдано підрядником, який діяв за завданням замовника та під його контролем за безпечним виконанням робіт, то відповідно до частини другої статті 1172 ЦК України відшкодувати її повинен замовник.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 923/342/16 та у постановах Верховного Суду України від 15.09.2015 у справі № 6-1083цс15, від 28.11.2011 у справі № 3-117гс11.
Відповідно до ч. 1 ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.
Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку (ч. 2 ст. 838 ЦК України).
Таким чиним конструкція зазначених норм ЦК України передбачає, що після укладання генпідрядником подальших прямих договорів субпідряду або підряду, перехід відповідальності замовника відшкодувати шкоду, заподіяній іншій особі субпідрядником або підрядником (тобто не генпідрядником) переходить саме на генпідрядника, оскільки у цьому разі саме генпідрядник виступає замовником перед іншими субпідрядними та підрядними організаціями, які залучалися генпідрядником, і діяли саме за завданням генпідрядника як замовника, а не за завданням відповідачів, які не є стороною за зазначеними договорами.
Водночас, відповідальність наступних замовників за договорами підряду за спеціальною підставою (ч. 2 ст. 1172 ЦК України) перекладається на наступних замовників за неправомірні дії своїх підрядників, в результаті яких було заподіяно шкоду, які в свою чергу діяли за завданням такого замовника, в залежності від ланки ланцюгу на якому було встановлено таку неправомірну поведінку підрядника, за обов`язкової умови наявності доказів таких протиправних дій або бездіяльності підрядника.
Так відповідно до умов договору №ІП100122 від 10.01.2022, укладеного між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Прайд», останнє надавало послуги вантажно-підіймальними механізмами (з урахуванням вантажно-розвантажувальних послуг та необхідного персоналу) на будівельному об`єкті, що розташований на вулиці Рибалка, 5-А, у Шевченківському районі міста Києва.
З метою виконання умов договору №ІП100122 від 10.01.2022 третьою особою були укладені відповідні договори з ТзОВ «Травентіна», а саме договір суборенди вантажно-підіймальних механізмів та договір надання вантажно-розвантажувальних послуг та необхідного персоналу. Відповідно до умов цих договорів ТзОВ «Травентіна» надавало вантажно-підіймальні механізми та необхідний персонал, який забезпечував роботу та обслуговування вантажно-підіймальних механізмів для повного циклу вантажно-розвантажувальних послуг на об`єкті будівництва.
Відповідно до умов договорів під час надання послуг на будівельному об`єкті ТзОВ «Травентіна» організовувало та забезпечувало виконання вимог законодавчих та нормативних актів з охорони праці та «Правил охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання» (НПАОП 0.00-1.80-18) на будівельному об`єкті, призначала працівника, який здійснював відомчий нагляд в частині безпечного переміщення вантажів ВПМ, своїми наказами призначала відповідальних осіб (в тому числі кранівників, обслуговуючий персонал) та стропальників із числа інженерно-технічних працівників відповідальних за організацію робіт і виконання вимог законодавчих та нормативних актів з охорони праці на будівельному об`єкті.
Під час вантажно-розвантажувальних робіт 08.02.2022 за адресою: м. Київ, вул. М.Рибалки, 5А відповідальна особа ТзОВ «Травентіна» відповідно до умов договорів перебувала безпосередньо на об`єкті будівництва та була присутня в момент випадку падіння опалубки. Вантажно-розвантажувальними роботами при наданні послуг та використання вантажно- підіймальних механізмів відповідно до умов договорів займалися виключно співробітники ТзОВ «Травентіна», одним з яких був ОСОБА_3 .
Враховуючи наведене, відповідальність сторонніх організацій, залучених генпідрядником за прямими договорами, відмінними від договорів підряду, та встановлення відповідальності третіх осіб за заподіяну шкоду встановлюється на загальних підставах (ст. 1166 ЦК України) без застосування спеціальної норми (ст. 1172 ЦК України), оскільки відсутні саме спеціальні підстави відповідальності - наявність прямих договорів підряду з відповідачем та дія за завданням відповідача.
Слід також зазначити, що положення статті 1187 ЦК України «Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність у разі завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.
Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Підвищена небезпека в розумінні цієї статті є об`єктивною категорією, не пов`язаною з психологічним поняттям страху, та означає більшу вірогідність настання негативних, шкідливих наслідків, ніж при проведенні будь-якої іншої діяльності. Причиною підвищеної небезпеки є такі властивості об`єктів, з якими проводиться діяльність, які обумовлюють неможливість повного контролю за такою діяльністю з боку людини на даному етапі розвитку науки та технологій.
Тому, незважаючи на дотримання правил техніки безпеки, існує підвищена вірогідність завдання шкоди внаслідок проведення такої діяльності.
Частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки закон встановлює винятки, за яких на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування: якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду, тобто таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
За змістом викладених положень при розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала; обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Отже, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України), є те, що власник такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні власники (володільці) об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
У зв`язку з цим розподіл між сторонами спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, обов`язків доказування і подання доказів (зокрема відповідно до статті 74 ГПК України) здійснюється таким чином, що особа, якій завдано шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участі відповідача, розмір заподіяної шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 904/2830/20.
Як встановлено колегією суддів з матеріалів справи, відповідачі станом на момент пошкодження транспортного засобу не були власниками джерела підвищеної небезпеки – крана.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що відповідачі зобов`язані відшкодувати позивачу виплачене ним страхове відшкодування.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2025 у справі №914/345/25.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 
УХВАЛИВ :
1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» б/н від 26.11.2025 (вх. № 01-05/3484/25 від 27.11.2025) залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2025 у справі №914/345/25 залишити без змін.
3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя О.І. Матущак