_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/42783/25
Провадження № 2/947/785/26
РІШЕННЯ
Іменем України
20.03.2026 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участі:
- секретаря судового засідання Дімової Є.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ:

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи
У листопаді 2025 року до Київського районного суду м. Одеси з позовом звернулася  ОСОБА_1 (далі також – позивачка), поданим в її інтересах представницею ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (далі також – відповідач-1) про визнання факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 , відносно якого вона призначена опікуном, та визнання права власності в порядку спадкування на 3/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , після його смерті. 
В обґрунтування позовних вимог представниця позивачки зазначила, що позивачка та відповідач є рідними матір`ю та сином. ОСОБА_4 є її троюрідним братом. Після його смерті позивачка та відповідач залишилися єдиними спадкоємцями. Останні постійно проживали зі спадкодавцем та вели спільне господарство. Позивачка доглядала за ОСОБА_4 як опікун. Після його смерті фактично прийняла спадщину та продовжила проживати у вказані квартирі. 
Ухвалою суду від 12.12.2025 задоволено заяву представниці позивачки про залучення як співвідповідача Одеську міську раду (далі також – відповідач-2) та витребувано спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_4 . 
Правом надання відзиву на позов відповідач-2 не скористався. 
Водночас, 27.11.2026 від відповідача-1 надійшла заява про визнання позову. 
Заяви та клопотання учасників справи
Не надходили.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 17.11.2025 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовчі судові засідання призначалися на 12.12.2025, 03.02.2026. 
Ухвалою суду від 03.02.2026 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті на 03.03.2026 та 18.03.2026.
У судове засідання 18.03.2026 сторони та/або їх представники, належним чином повідомлені, не з`явилися, про причини неявки не повідомили. Представниця позивачки просила розглянути справу за її відсутності.
Відтак,суд уважає за можливе провести судовий розгляд за наявними матеріалами (ч. 1 ст. 223 ЦПК України) без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуваль-ного технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). 
Фактичні обставини справи
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.
Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28.07.2025, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), підтверджено факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 становить, зокрема, 3/4 частки квартири за адресою:  АДРЕСА_1 . Інша 1/4 частки належить на праві власності позивачці. 
Право власності спадкодавця на означену частку квартири підтверджується рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.06.2008 у справі № 2-2886/08 відповідно до якого ухвалено визначити частки у праві власності на означену квартиру, зокрема за ОСОБА_4 в обсязі 1/2 частки квартири, а також витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» № 20588003 від 15.10.2008 в обсязі 1/4 частки квартири, що в сукупності складає 3/4 частки. 
Матеріалами спадкової справи № 630/2025 підтверджено, що єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Водночас даних, які вказували б на те, що ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом 6-тимісячного строку після смерті спадкодавця, тобто прийняв спадщину, не містить. 
Факт спільного проживання зі спадкодавцем підтверджується такими доказами.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2007 у справі № 2-0-161/07 ОСОБА_4 визнано недієздатним. Опікуном останнього призначено ОСОБА_1 .
Згідно з довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Д1-207600 від 25.09.2025 у квартирі за адресою:  АДРЕСА_1 , зареєстровані: 
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 10.02.1988);
- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 12.11.2008);
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з 12.11.2008). 
Відповідно до акту про проживання осіб за місцем реєстрації б/н від 27.10.2025 КП «ЖКС «Вузівський», за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані та на час смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом з ним проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Факт спільного проживання та ведення спільного господарства, догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_4 підтвердили допитані як свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 
Проживання разом з опікуном, догляд за ним та сплату комунальних платежів за період з 2010 року і до цього часу підтверджено численними платіжними інструкціями від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо сплати комунальних платежів за квартиру за адресою:  АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_4 позивачка займалася його похованням, що підтверджується договором на поховання № 060678 від 26.01.2008 та свідоцтвом про поховання № 069879 від 29.07.20025, наданими Ритуальною службою м. Одеси КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування». 
Для підтвердження родинних відносин позивачка вжила заходів, які від неї залежали, однак підтвердити в повному обсязі всі ланцюги споріднення зі спадкодавцем не виявилося за можливе. 
Застосовані норми права
Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 41 Основного Закону України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення цієї статті Конституції України кореспондуються із положеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Поняття «власність», яке передбачене ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, має автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, воно охоплює певні інші права та інтереси, які не є обмеженими в розумінні Конвенції, зокрема, майнові інтереси спадкоємців на спадкове майно.
Там, де майновий інтерес за своєю природою є вимогою, він може розглядатися як «майно» тільки тоді, коли він має достатню підставу у національному законодавстві або у разі встановлення такого інтересу остаточним судовим рішенням, яке може бути виконано (п. 59, рішення у справі «Грецькі нафтопереробні заводи «Стрен» і «Стратіс Андреадіс проти Греції» (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), від 09.12.1994, Серія А, № 301-В, ст. 84,).
Відтак, майновий інтерес, який виражається у майнових вимогах спадкоємців, підлягає захисту із застосуванням правових стандартів, визначених ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції в контексті права мирно володіти своїм майном та можливості його обмеження не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами права.
Згідно з нормами книги шостої «Спадкове право» ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). 
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). 
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України). 
Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). 
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).
Також, за правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Згідно з п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
У разі відмови нотаріусом особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або однією сім`єю більше 5 років.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо (п. 21 постанови Пленуму). 
Відповідно до пп. 4.12, 4.16, 4.19 п. 4 гл. 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Мотиви прийнятого рішення
Під час судового розгляду встановлено, що після смерті ОСОБА_4 єдиними спадкоємцями на законом є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які проживали з ним з 2008 року, доглядали за ним та вели спільне господарство. Інших спадкоємців, окрім позивачки, які прийняли спадщину, не має. ОСОБА_2 уважається таким, що не прийняв спадщину, оскільки не подав відповідну заяву у визначений законом 6-тимісячний строк до органів нотаріату. 

З наданих позивачкою доказів випливає, що остання проживала разом зі спадкодавцем більше 17 років (з 2008 року), вели спільне господарство, турбувалися один про одного. Також підтверджено факт постійного проживання означених осіб на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем.
З урахуванням викладеного, суд уважає доведеним факт проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 більше 5 років (з 2008 року) однією сім`є та на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час відкриття спадщини. 
Висновки суду
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). 
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).
Суд відмічає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Проаналізувавши позовні вимоги та надані докази на їх підтвердження, у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю більше 5 років.
З урахуванням викладеного, суд уважає, що визнання права власності в порядку спадкування у цій справі буде найбільш ефективним способом захисту невизнаних прав позивачки. 
Іншого перед судом не доведено.
Судові витрати
Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування – задовольнити.

2. Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю з 2008 року і на час його смерті – станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
3. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 3/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення тексту повного судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНКОПП НОМЕР_2 , місце реєстрації:  АДРЕСА_1 );
Відповідач-1:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНКОПП НОМЕР_3 місце реєстрації:  АДРЕСА_1 );
Відповідач-2: Одеська міська рада (код ЄДРПОУ № 26597691, адреса: м. Одеса, площа Думська, буд. 1).

Суддя             К. А. Цирфа