ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 р. 	Справа № 440/12710/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 (головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко) по справі № 440/12710/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Полтавській області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.09.2024:
- № 1352648-2410-1611-UA53080090000014431 щодо "інші будівлі" по АДРЕСА_1 на суму податкового зобов`язання – 3 849,60 грн. (податковий період 2021 рік);
- № 1352644-2410-1611-UA53080090000014431 щодо "інші будівлі" по АДРЕСА_1 на суму податкового зобов`язання – 20 852,00 грн. (податковий період 2022 рік);
- № 1352641-2410-1611-UA53080090000014431 щодо "інші будівлі" по АДРЕСА_1 на суму податкового зобов`язання – 17 911,33 грн. (податковий період 2023 рік);
- № 1352651-2410-1611-UA53080090000014431 щодо "інші будівлі" по АДРЕСА_1 на суму податкового зобов`язання – 1 539,60 грн. (податковий період 2021 рік);
- № 1352642-2410-1611-UA53080090000014431 щодо "інші будівлі" по АДРЕСА_1 на суму податкового зобов`язання – 8 339,50 грн. (податковий період 2022 рік);
- №1352637-2410-1611-UA53080090000014431 щодо "інші будівлі" по АДРЕСА_1 на суму податкового зобов`язання – 7 163,42 грн. (податковий період 2023 рік);
- № 1352647-2410-1611-UA53080090000014431 щодо "інші будівлі" по АДРЕСА_1 на суму податкового зобов`язання - 196,80 грн. (податковий період 2021 рік);
- № 1352645-2410-1611-UA53080090000014431 щодо "інші будівлі" по АДРЕСА_1 на суму податкового зобов`язання – 1 066,00 грн. (податковий період 2022 рік);
- № 1352640-2410-1611-UA53080090000014431 щодо "інші будівлі" по АДРЕСА_1 на суму податкового зобов`язання - 915,67 грн. (податковий період 2023 рік);
- № 1352661-2410-1611-UA53080090000014431 щодо "інші будівлі" по АДРЕСА_2 на суму податкового зобов`язання – 7 167,54 грн. (податковий період 2019 рік);
- № 1352646-2410-1611-UA53080090000014431 щодо "інші будівлі" по АДРЕСА_2 на суму податкового зобов`язання – 55 822 грн. (податковий період 2022 рік);
- № 1352639-2410-1611-UA53080090000014431 щодо "інші будівлі" по АДРЕСА_2 на суму податкового зобов`язання – 47 949,67 грн. (податковий період 2023 рік);
- № 1352643-2410-1611-UA53080090000014431 щодо "інші будівлі" по АДРЕСА_3 на суму податкового зобов`язання – 66 261,00 грн. (податковий період 2022 рік);
- № 1352638-2410-1611-UA53080090000014431 щодо "інші будівлі" по АДРЕСА_3 на суму податкового зобов`язання – 56 916,50 грн (податковий період 2023 рік).
В обґрунтування позову зазначив, що є фізичною особою-підприємцем з видом діяльності – вирощування зернових культур (окрім рису), бобових культур і насіння олійних культур, має у власності нежитлові будівлі, які використовуються ним для вирощування зернових культур та не здаються в оренду, лізинг чи позичку.
Отже, сільськогосподарські будівлі використовуються сільськогосподарським виробником, а тому останні не є об`єктами оподаткування згідно пп. «ж» п. 266.2.2 ст. 266 ПК України.
Водночас, податковим органом не враховано вищенаведені обставини та помилково нараховано позивачу грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019, 2021-2023 рр.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 позов задоволено.
ГУ ДПС у Полтавській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано відсутність у матеріалах належних доказів того, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, тобто є саме товаровиробником.
Водночас, визначальним для отримання відповідної пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є використання майна, як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури, в межах сільськогосподарських потреб.
Крім того, вказує, що за даними податкової звітності встановлено, що ОСОБА_1 отримував певну частину доходу в спірний період від ведення господарської діяльності в сфері рослинництва, проте частина нерухомого майна, яке підлягає оподаткуванню відноситься за своїм призначенням до сфери тваринництва (зокрема – корівники площею 641,6 кв.м та 1 717,6 кв.м.).
З урахуванням наведеного, вважає, що ОСОБА_1 має сплачувати податки на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальних підставах.
При цьому, зауважує, що ОСОБА_1 не звертався до контролюючого органу для проведення звірки даних за наслідками якої ГУ ДПС здійснило б перерахунок сум податку у випадку виявлення розбіжностей між даними, наявними у відповідача та наданими позивачем.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, видами діяльності якого є, в тому числі, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
Позивач до листопада 2023 р. був власником нежитлових приміщень:
- виробничого будинку (корівник № 5) загальною площею 641,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 д;
- виробничого будинку (сінник) загальною площею 256,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 ;
- виробничого будинку (бойня) загальною площею 32,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 ;
- виробничої будівлі (корівник 4-х рядний) загальною площею 1 717,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ;
- пункту збереження сільськогосподарської техніки загальною площею 2 038,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
ГУ ДПС у Полтавській області відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України відносно позивача складені податкові повідомлення – рішення від 11.09.2024, якими нараховано суму грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єкту нежитлової нерухомості:
- за 2019 р.:
№ 1352661-2410-1611-UA53080090000014431 в розмірі 7 167,54 грн. щодо нежитлової будівлі (виробнича будівля (корівник 4-х рядний)) за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 1 717,6 кв.м.;
- за 2021 р.:
№ 1352648-2410-1611-UA53080090000014431 в розмірі 3 849,60 грн щодо нежитлової будівлі (виробничого будинку (корівник № 5)) за адресою АДРЕСА_1 д загальною площею 641,6 кв.м.;
№ 1352651-2410-1611-UA53080090000014431 в розмірі 1 539,60 грн щодо нежитлової будівлі (виробничого будинку (сінник)) за адресою АДРЕСА_4 загальною площею 256,6 кв.м.;
№ 1352647-2410-1611-UA53080090000014431 в розмірі 196,80 грн щодо нежитлової будівлі (виробничого будинку (бойня)) за адресою АДРЕСА_4 ж загальною площею 32,8 кв.м.;
- за 2022 р.:
№ 1352644-2410-1611-UA53080090000014431 в розмірі 20 852,00 грн щодо нежитлової будівлі (виробничого будинку (корівник № 5)) за адресою АДРЕСА_1 д загальною площею 641,6 кв.м.;
№ 1352642-2410-1611-UA53080090000014431 в розмірі 8 339,50 грн щодо нежитлової будівлі (виробничого будинку (сінник)) за адресою АДРЕСА_4 загальною площею 256,6 кв.м.;
№ 1352645-2410-1611-UA53080090000014431 в розмірі 1 066,00 грн щодо нежитлової будівлі (виробничого будинку (бойня)) за адресою АДРЕСА_4 ж загальною площею 32,8 кв.м.;
№ 1352646-2410-1611-UA53080090000014431 в розмірі 55 822,00 грн. щодо нежитлової будівлі (виробнича будівля (корівник 4-х рядний)) за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 1 717,6 кв.м.;
№ 1352643-2410-1611-UA53080090000014431 в розмірі 66 261,00 грн. щодо нежитлової будівлі (пункту збереження сільськогосподарської техніки)) за адресою АДРЕСА_3 загальною площею 2 038,8 кв.м.;
- за 2023 р.:
№ 1352641-2410-1611-UA53080090000014431 в розмірі 17 911,33 грн щодо нежитлової будівлі (виробничого будинку (корівник № 5)) за адресою АДРЕСА_1 д загальною площею 641,6 кв.м.;
№1352637-2410-1611-UA53080090000014431 в розмірі 7 163,42 грн щодо нежитлової будівлі (виробничого будинку (сінник)) за адресою АДРЕСА_4 загальною площею 256,6 кв.м.;
№ 1352640-2410-1611-UA53080090000014431 в розмірі 915,67 грн щодо нежитлової будівлі (виробничого будинку (бойня)) за адресою АДРЕСА_4 ж загальною площею 32,8 кв.м.;
№ 1352639-2410-1611-UA53080090000014431 в розмірі 47 949,67 грн. щодо нежитлової будівлі (виробнича будівля (корівник 4-х рядний)) за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 1 717,6 кв.м.;
№ 1352638-2410-1611-UA53080090000014431 в розмірі 56 916,50 грн. щодо нежитлової будівлі (пункту збереження сільськогосподарської техніки)) за адресою АДРЕСА_3 загальною площею 2 038,8 кв.м.
Не погодившись з податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а тому на нього розповсюджується податкова пільга, визначена п.п. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Таким чином, податкові повідомлення – рішення, прийняті контролюючим органом є протиправними.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України.
Відповідно до пункту 266.1.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п. 266.2.1 ст. 266 ПК України).
За змістом пп. «ж» п. 266.2.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
З 1 січня 2019 року відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Аналізуючи наведені вище приписи норми підпункту «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, колегія суддів зазначає, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Залежно від періоду застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).
Саме такі висновки щодо застосування норм права було неодноразово викладено у постановах Верховного Суду, зокрема від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17, від 09 травня 2023 року у справі № 380/10802/22.
Так, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 р. № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 будівлі для тваринництва, 1271.2 будівлі для птахівництва, 1271.3 будівлі для зберігання зерна, 1271.4 будівлі силосні та сінажні, 1271.5 будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, 1271.6 будівлі для тепличного господарства, 1271.7 будівлі рибного господарства, 1271.8 будівлі підприємств лісівництва і звірівництва, 1271.9 будівлі сільськогосподарського призначення інші.
Судом встановлено, що належні до 2023 р. на праві приватної власності позивачу нежитлові будівлі: корівник № 5 загальною площею 641,6 кв.м. за адресою: Полтавська область, с. Проценки, вул. Мостова, 54д; сінник загальною площею 256,6 кв.м., за адресою: Полтавська область, с. Проценки, вул. Мостова, 56г; бойня загальною площею 32,8 кв.м., за адресою: Полтавська область, с. Проценки, вул. Мостова, 56ж; корівник 4-х рядний загальною площею 1 717,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ; пункт збереження сільськогосподарської техніки загальною площею 2 038,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 б використовувались позивачем у господарській діяльності з вирощування зернових культур.
На підтвердження наведених обставин позивачем надано договори від 04.01.2019 № 04/01/19 та від 01.03.2022 № 01/03/22 щодо оренди ним у ФГ «Чорноземи Зіньківщини» сільськогосподарської техніки (трактору, борони дискової причіпної, розкидача причіпного, агрегату ґрунтообробного, комбайну) з актами прийому-передачі.
Також, до суду апеляційної інстанції позивачем надано подорожні листи вантажного автомобіля за період з 2021 до 2023 рр., якими підтверджується перевезення зернових культур до корівників та бойні.
Відповідачем не спростовано доводи позивача та висновки суду, що спірні приміщення використовувались позивачем для тимчасового зберігання зернових культур.
Колегія суддів зауважує, що чинним законодавством не встановлено заборони використовувати фізичними особами – підприємцями нежитлові приміщення за іншим призначенням, в тому числі будівлі для тваринництва. 
Крім того, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 у справі № 440/17369/23, яке за наслідками апеляційного перегляду набрало законної сили 04.06.2024 між тими ж сторонами та з подібного предмету спору встановлено наявність у позивача на праві власності та оренди 14 земельних ділянок з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Також колегія суддів враховує, що ФОП ОСОБА_1 задекларував частину доходів за 2019, 2022-2023 рр. від діяльності з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур згідно уточнюючих звітів до податкових декларацій, про що вказує відповідач. 
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що останні підтверджують, що власник об`єктів нерухомості є сільськогосподарським товаровиробником та об`єкти нерухомості призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Отже, судом першої інстанції вірно зазначено про надання позивачем належних та достатніх доказів, які підтверджують факт безпосереднього використання ним вищезазначених об`єктів нерухомості у сільськогосподарській діяльності.
Доводи апелянта про відсутність відомостей про використання позивачем у спірний період нежитлових приміщень в господарській діяльності не спростовує висновків суду першої інстанції щодо використання позивачем належних йому на праві власності будівель для ведення сільськогосподарської діяльності, що підтверджено під час судового розгляду належними доказами.
Доводи скаржника щодо відсутності у позивача сільськогосподарської техніки, яка б мала використовуватись для вирощування сільськогосподарської продукції з огляду на не подання ним повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадилась діяльність протягом 2015-2023 років колегія суддів вважає такими, що можуть свідчити про порушення ОСОБА_1 п. 117.1 ст. 117 ПК України, тоді як не спростовують наявності в останнього відповідної техніки на праві оренди згідно актів прийому-передачі.
Доказів того, що спірна нерухомість здавалась позивачем в оренду чи лізинг відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано.
Доводи апелянта щодо наявності у позивача права на звернення до контролюючого органу з метою надання відповідних документів та проведення звірки щодо об`єктів оподаткування, яке ним не реалізоване, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки звернення до податкового органу є правом, а не обов`язком платника податків.
Колегія суддів зауважує, що обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України покладається на відповідача.
Відповідач в межах спірних правовідносин не довів, що будівлі нерухомості, належні позивачу на праві власності, не є будівлями сільськогосподарського призначення та впродовж 2019, 2021 – 2023 рр. використовувались ним у будь-який інший, відмінний від сільськогосподарської діяльності спосіб.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні нежитлові будівлі не є об`єктами оподаткування, відповідно до п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 по справі № 440/12710/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц