ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/62/26
2/0187/251/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" березня 2026 р. смт. Петриківка

Петриківський райсуд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М. при секретарі Єрмолаєвої О.В., без участі сторін, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса), Друга камьянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про зняття арешту із земельної ділянки
В С Т А Н О В И В 
У січні 2026 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката 
Іванченко А.Л. звернулася до Петриківського райсуду Дніпропетровської області із вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що позивачка ОСОБА_1 , маючи намір оформити право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 за адресою: с.Шульгівка, Дніпровського району Дніпропетровська область в Садівничому товаристві «Оріль» дізналася про існування накладеного арешту на зазначене майно.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 23.09.2025 за №4137015, 29.11.2006 нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори - зареєстровано обтяження на нерухоме майно Позивача на підставі ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області б/н від 05.09.1994, яку було додано у якості додатка (копія додається).
Відповідно до даної ухвали суду, Петриківським районним судом Дніпропетровської області накладено арешт на садовий будинок і прилеглу до нього земельну ділянку, розташовану в Садівничому товаристві «Каскад», яка значиться за ОСОБА_3 на гараж № НОМЕР_1 в гаражно-будівному кооперативі» Оріль», м. Дніпродзержинськ, який значиться за ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 є членом Садівничого товариства «Оріль», має у постійному користуванні земельну ділянку площею 0.0648 га, на якій знаходиться садовий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , викладені дані підтверджуються довідкою Садівничого товариства «Оріль» від 13 вересня 2025 року №13/09-01.
Також, на звернення ОСОБА_1 садовим товариством «Оріль» надано інформацію, що ОСОБА_2 ніколи не був членом зазначеного товариства відповідно довідки від 25 вересня 2025 року.
До гаражу № НОМЕР_1 в гаражно-будівному кооперативі «Оріль» м. Кам`янськета земельної ділянки в Садовому товаристві «Каскад», які визначені в ухвалі суду про накладення арешту на майно від 06 вересня 1994 року позивачка ОСОБА_1 відношення не має. 
Позивачка вважає, що накладення арешту на земельну ділянку № НОМЕР_1 за адресою: с.Шульгівка, Дніпровського району, Дніпропетровська область в Садівничому товаристві «Оріль», яка знаходиться у постійному користуванні ОСОБА_1 безпідставним, оскільки накладено його без достатніх правових підстав і це порушує її право на приватизацію земельної ділянки.
З метою вирішення питання щодо зняття арешту з майна було направлено до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) від 14.10.2025 №17916 заяву про зняття арешту з земельної ділянки із садовим будинком, які розташовані: АДРЕСА_1 .
24.10.2025 року вказаним відділом було надано відповідь за 28-1/136707 (копія додається) про відсутність підстав для зняття арешту у зв`язку з тим, що реєстратором обтяження виступала нотаріус Другої кам`янськоїдержавної нотаріальної контори на підставі ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.1994 №б/н, тобто відповідне обтяження було зареєстровано не на підставі постанови про арешт майна боржника, виданою відділом ДВС, а відтак підстави зняття арешту у відділу відсутні.
На момент реєстрації даного обтяження діяв наказ Міністерства юстиції України від 14.06.1994 №18/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», в пункті 136 якого, зазначалося що накладення заборони реєструється державними та приватними нотаріусами в реєстрі для реєстрації заборон. У цьому самому реєстрі реєструються повідомлення судових і слідчих органів. В пункті 137 даного наказу зазначалися умови для зняття державним нотаріусом заборон. Тобто, нотаріуси державних нотаріальних контор та приватні нотаріуси виконували функції реєстраторів, однак, з втратою даного наказу чинності 14.03.2004 ці функції були втрачені.
На сьогоднішній день у ОСОБА_1 відсутня можливість зняти обтяження іншим способом, ніж шляхом звернення до суду з вказаним позовом. Позивачка просить суд, зняти арешт, накладений на земельну ділянку № НОМЕР_1 в Садівничому товаристві «Оріль», розташованої за адресою: с. Шульгівка, Дніпровський район, Дніпропетровська область, що знаходиться в користуванні ОСОБА_1 обтяження зареєстровано нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори від 29.11.2006 за №4137015 на підставі ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області б/н від 05.09.1994.
Ухвалою Петриківського райсуду Дніпропетровської області від 16.01.2026 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Петриківського райсуду Дніпропетровської області від 05.02.2026 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивачка не з`явився, представник позивача 
Іванченко А.Л. в заяві на адресу суду просила розгляд справи проводити без участі сторони позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином через оголошення на веб сайті « Судова влада України» та за місцем реєстрації, однак судові повідомлення повернулись до суду без вручення адресату,причини неявки суду не повідомив, своїм правом на подачу відзиву не скористався.
В судове засідання представник Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса),
не з`явився про день і час слухання справи повідомлений належним чином, відзиву не надійшло.
Від завідуючої Другої камьянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астахової О.С. надійшла заява на адресу суду про розгляд справи без її участі та у вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду.
Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність всіх учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, які є достатніми для прийняття рішення, що відповідає положенням ч. 3, 4 ст. 223 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту ( а.с.7-11) і є членом садівничого товариства « Оріль», має у постійному користування земельну ділянку площею 0,0648 га на якій знаходиться садовий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , членські платежі сплачені в повному обсязі, що підтверджуються довідкою голови правління с/т «Оріль» Висенко А.Д. від 13.09.2025 року ( а.с.16)
Як вбачається із Витягу відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на земельну ділянку № 3, розташованої за адресою Дніпропетровська область, Петриківська ОТГ, с. Шульгівка, садівниче товариство « Оріль « був накладений арешт за реєстраційним номером 4137015, власником якого зазначений ОСОБА_2 на підставі архівного запису № 5081-69 від 10.09.1994 року ( а.с.13).
Відповідно довідки голови правління с/т «Оріль» Висенко А.Д. від 25.09.2025 року із моменту заснування садівничого товариства « Оріль» в ОСОБА_2 ніколи не був членом зазначеного садівничого товариства ( а.с.15).
Представник позивача звернулась до Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) про зняття арешту із ділянки, але їй було відмовлено на тій підставі, що реєстратором обтяження є Друга камьянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області на підставі ухвали Петриківського райсуду від 05.09.1994 року про арешт майна ( а.с.17)
05.09.1994 року ухвалою Петриківського райсуду Дніпропетровської області було ухвалено рішення про накладення арешту на садовий будинок і земельну ділянку розташовану в садовому товаристві « Каскад» який рахується за ОСОБА_3 і на гараж № НОМЕР_1 в кооперативі « Оріль» який рахується за ОСОБА_2 ( а.с.14)
Як вбачається із листа завідуючої Другої камьянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області О.С. Астахової, 10.09.1994 року нотаріусом було помилково накладений арешт на земельну ділянку № НОМЕР_1 в СТ Оріль Петриківського району на ім`я ОСОБА_4 , так к в ухвалі зазначено, що арешт накладався на гараж № НОМЕР_1 ГБК « Оріль». 
Враховуючи обставини справи та наведені норми права, викладені позивачем позовні вимоги про скасування арешту майна та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, звернення до суду є ефективним способом захисту порушеного права власності.
За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. 
Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.
Згідно ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [GC], №33202/96, п. 107, ECHR 2000-I). Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (рішення у справі «Ентрік проти Франції» (Hentrichv. France) від 22 вересня 1994 року, серія А, №296-A, сс. 1920, п. 42).
Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ст. 319 ЦК України, власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом статей 321, 383, 386 ЦК України позивач не може бути протиправно позбавлена цього права чи обмежена у його здійсненні; вона має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно п. 4.10.1., п. 4.10.2. «Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 № 74/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за № 865/4158 (в редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачеві), у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, згідно із статтею 40-1 Закону припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.
Відповідно до п.2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Тобто, судом і має бути зняте зазначене обтяження.
Так, для того, щоб виключити запису про арешт з Єдиного реєстру, необхідно звернутися до органу, який наклав арешт (суд, нотаріус, слідчий орган), отримати документ, що підтверджує скасування арешту (рішення суду, довідка слідчого, заява нотаріуса) та звернутися до нотаріуса або державного реєстратора з цим документом для внесення змін до реєстру.
Оскільки позивачем не надано доказів звернення до уповноваженої особи із судовим рішенням про скасування арешту, така вимога позивача є передчасною.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса), Друга камьянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про зняття арешту із земельної ділянки підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 133,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В 

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса), Друга камьянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про зняття арешту із земельної ділянки задовольнити.
Зняти арешт, накладений на земельну ділянку № НОМЕР_1 в Садівничому товаристві «Оріль», розташованої за адресою: с. Шульгівка, Дніпровський район, Дніпропетровська область, що знаходиться в користуванні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , обтяження зареєстровано нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори(51937, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, проспект Наддніпрянський, будинок 1 Г) 29.11.2006 за №4137015 на підставі ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.1994 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя:	  	І. М. Іщенко