ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/32284/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року (суддя Озерянська С.І.) за заявою ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі №160/32284/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 було часткового задоволено позов ОСОБА_1 та:
визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови, викладеної у листі №51799-36936/М-01/8-0400/24 від 19.09.2024, в розгляді заяви ОСОБА_1 з питання виплати пенсії від 20.08.2024; 
зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 про виплату пенсії від 20.08.2024.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 року у справі №160/32284/24 набрало законної сили 15.10.2025 року.
14.11.2025 року до ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №160/32284/24.
Заява обгрунтована тим, що відповідач не вчиняє дій щодо виконання обов`язального рішення суду, яке ухвалено на користь позивачки.
28.11.2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли пояснення, в яких зазначено, що на виконання рішення суду Головним управлінням в поновлені пенсії ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з відсутністю особистого звернення пенсіонера до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про поновлення пенсії відповідно до вимог абзацу 1 пункту 1.1 Порядку № 22-1, а також з відсутністю оригіналів документів. Таким чином, покладені судом зобов`язання розглянути по суті заяву ОСОБА_1 про виплату пенсії від 20.08.2024 року Головним управлінням виконано у порядку, встановленому судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на управління Фонду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року в задоволенні заяви про встановлення судового контроля за виконанням рішення
відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції виходив з того, що надані відповідачем докази свідчать про виконання рішення суду, оскільки відповідачем була розглянута заява ОСОБА_1 про виплату пенсії від 20.08.2024 та за результатом такого розгляду відповідачем прийнято рішення №047250007624 від 30.10.2025, а незгода позивачки з результатами її розгляду не може бути підставою для встановлення судового контролю на підставі ст.382 КАС України. При цьому, суд зазначив, що у разі незгоди позивачки з рішенням відповідача, яке прийнято на виконання рішення суду, остання не позбавлена права звернутися до суду в порядку ст.383 КАС України.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким заяву про встановлення судового контролю задовольнити. Позиція позивачки фактично полягає в тому, що до теперішнього часу зобов`язальне рішення суду, яке ухвалено на її користь, залишається не виконаним, оскільки відповідачем не враховано висновки, які зроблені в судовому рішення, що свідчить про необгрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, якою відмовлено у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду. 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
В силу приписів ст..129-1 Конституції України, ст..13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.14, 370 КАС України рішення суду є обов`язковим для виконання.
При цьому, для цілей застосування ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стадія виконання рішення суду є складовою доступу до правосуддя.
Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що право на доступ до суду було б ілюзорним, якби остаточне, зобов`язальне судове рішення залишалося без дієвим на шкоду одній зі сторін (справа «Ромашов проти України, рішення від 27.07.2004р.). 
Отже, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
У свою чергу, судовий контроль є важливою конституційною гарантією забезпечення обов`язковості судового рішення. Це означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (відповідно до приписів резолютивної та мотивувальної частини рішення).
Одним із видів судового контролю за виконанням рішення суду, який передбачений КАС України, є встановлення судом обов`язку суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ст..382 КАС України).
Так, згідно з частиною 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Тобто, суд наділений повноваженнями встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.
В той же час, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням того, що контроль за виконанням судового рішення здійснює суд, що прямо передбачено ст..129-1 Конституції України, і такі повноваження суду запровадженні з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.
Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати те, чи виконано судове рішення, причини, які призводять до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.
У спірному випадку судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 року у справі №160/32284/24 розглянуто заяву ОСОБА_1 від 20.08.2024 року та прийнято рішення № 047250007624 від 30.10.2025, в якому серед іншого зазначено, що у зв`язку з відсутністю особистого звернення пенсіонера до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про поновлення пенсії відповідно до вимог абзацу 1 пункту 1.1 Порядку №22-1, а також з відсутністю оригіналів документів в поновленні пенсії відмовлено. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що незгода позивачки із результатом розгляду її заяви, не може бути вирішена шляхом встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у відповідності до положень ст.382 КАС України, оскільки в межах встановлених цією процесуальною нормою процедур не може бути визнано протиправним та скасовано рішення відповідача, яке прийнято на виконання рішення суду.
Незгода позивачки із рішеннями, діями або бездіяльністю відповідача, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивачки, підтверджених таким рішенням суду, є підставою для звернення до суду із заявою в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а не із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі №160/32284/24– без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках та строки, які визначено ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 27.02.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров