Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

Справа № 695/2183/25 
номер провадження 2/695/397/26

11 лютого 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд черкаської області в складі:
головуючого - судді Середи Л.В.,
за участі секретаря – Оніщенко Н.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Золотоноша в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 25 525.50 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09.07.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2118297 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит, розміром 9100 грн. строком на 5 днів, зі сплатою відсотків за програмою «стандартна процентна ставка – 1.90% в день». Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 
24.12.2021р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 24.12.2021р. до договору факторингу № 02-24122001, ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 . Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 31.01.2025р. загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 25 525,50 грн., з яких: 9 100 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 16 425,50 грн. - прострочена заборгованість за процентами.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач порушив зобов`язання за договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів. У зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем умов правочину та наявністю заборгованості, позивач просить стягнути її в судовому порядку, а також відшкодувати понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн..
Ухвалою судді від 02.06.2025 постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, роз`яснено відповідачу право на подання відзиву, а також заперечення на розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву у якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву не подав, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення на адресу місця реєстрації його проживання, яка встановлена на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України, судових повісток, а також шляхом направлення СМС повідомлень та оголошення на сайті суду.
Відтак суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.
У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений відповідач не з`явився в судове засідання, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
09.07.2021р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2118297, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора М756.
Відповідно до пункту 1.2 договору, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає 9100 грн.
Строк кредиту 5 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (пункт 1.3 договору).
Згідно п. 1.4 договору, тип процентної ставки – фіксована. Стандартна процента ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Клієнта, відповідно до п.4.1 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 Договору.
Згідно з пунктом 1.5 договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: стандартною та за зниженою ставкою 75275.59% річних.
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 9 964,50 грн (п. 1.6 договору).
За змістом пункту 2.1 договору кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту.
Відповідно до додатку №1 до договору, строк кредитування – 5 днів, проценти за користування кредитом – 864,50 грн., а всього загальна вартість кредиту – 9964,50 грн.
Аналогічні умови зазначені у доданому до вказаного договору № 2118297 паспорті споживчого кредиту.
Суд зауважує, що вказаний договір містить відомості про позичальника такі як прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, № паспорта та дату його видачі, місце реєстрації позичальника, номер мобільного телефону, адресу електронної пошти.
Факт отримання коштів позичальником, підтверджується інформаційною довідкою № 33897-0403 від 04.03.2024р. ТОВ «УПР» відповідно до якої, 09.07.2021р. 18:32:14 на суму 9100 грн. були перераховані кошти на маску картку № НОМЕР_2 . Призначення платежу: зарахування 9100 грн. на карту НОМЕР_2 .
24.12.2021р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 02-24122001 від 24.12.2021р. ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2118297 від 09.07.2021р. на суму 25 525,50 грн., з яких: 9100 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 16 425,50 грн. - заборгованість за відсотками.
У доданій до позовної заяви виписці з особового рахунку за кредитним договором № 2118297 зазначено, що станом на 13.01.2025р., загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 25 525,50 грн., яка складається з наступного:
- 9 100 грн. прострочена заборгованість за кредитом;
- 16 425,50 грн. прострочена заборгованість за процентами.
Надаючи правову оцінку вказаним вимогам суд зазначає наступне.
В основі договірних відносин лежить свобода договору (ст. 6, 627 ЦК України), згідно з якою сторони вільні у виборі форми та умов правочину. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов (ст. 638 ЦК України). Для кредитного договору (ст. 1054 ЦК України) обов`язковою є письмова форма (ст. 1055 ЦК України), проте законодавство України визнає електронну форму правочину. Зокрема, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою сторін вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України; ст. 207 ЦК України). 
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір — це домовленість, оформлена в електронній формі, яка прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, якщо він підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону.
Момент укладення електронного договору настає з моменту одержання особою, яка направила пропозицію, відповіді про її прийняття (акцепт) (ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Акцепт може бути наданий, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви або вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції, якщо це чітко роз`яснено. Ключовим механізмом підписання електронних правочинів є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»). Одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, яку особа отримує під час реєстрації та приєднує до електронного повідомлення, що свідчить про волевиявлення на укладення договору.
Наданий кредитний договір є належним чином укладеним відповідно до чинного законодавства, оскільки містить одноразовий ідентифікатор як підтвердження акцепту. Факт ідентифікації відповідача підтверджується тим, що персональні дані боржника та реквізити його банківської картки (номер картки), що були використані для перерахування коштів, могли бути надані виключно самим боржником при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора та оформленні заявки. Це свідчить про усвідомлене волевиявлення відповідача на укладення правочину.
Водночас, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, жоден кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
Зазначений договір укладений у вигляді електронного документа: шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно з Законом України «Про електронну комерцію».
Використання для підписання відповідачем кредитного договору одноразовим ідентифікатором, який містить комбінацію букв та цифр, узгоджується із вимогами законодавства. Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим.
Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення договору про надання фінансового кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 100 грн. на банківський рахунок (банківську картку).
За змістом частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) від 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку, що між вказаним кредитодавцем та відповідачем укладено зазначений вище договір, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти, і в порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав.
Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджено, що договір про надання фінансового кредиту укладено з дотриманням вимог закону, а відповідачем отримано кредит у розмірі 9 100 грн.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом відступлення права вимоги на підставі правочину (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Такий правочин вчиняється у тій самій формі, що і основний договір (ст. 513 ЦК України), при цьому до нового кредитора переходять права первісного у повному обсязі та на існуючих умовах (ст. 514 ЦК України).
Різновидом такого відступлення є договір факторингу, за яким фактор передає клієнту кошти, а клієнт відступає право грошової вимоги до боржника (ст. 1077 ЦК України). Предметом факторингу може бути як наявна, так і майбутня вимога (ст. 1078 ЦК України), а клієнт за загальним правилом відповідає перед фактором за її дійсність (ст. 1081 ЦК України).
Відповідно до ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину: договір вважається дійсним, а набуті за ним права — обов`язковими до реалізації, доки його недійсність не буде встановлена законом або судом.
Факт набуття позивачем статусу нового кредитора підтверджується належними доказами: договором факторингу №02-24122001 від 24.12.2021, витягом з Реєстру боржників, платіжними інструкціями про сплату коштів за умовами вказаного договору факторингу.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач у встановленому законом порядку набув статусу нового кредитора у спірних правовідносинах. На підставі ст. 514 ЦК України до позивача перейшли всі права та обов`язки первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент відступлення права вимоги. Таким чином, позивач є належним стягувачем та наділений повним обсягом матеріальних прав щодо вимоги виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.
Щодо позовних вимог про стягнення відсотків за вказаним договором, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України).
Як зазначено вище, договір про надання та графік платежів, які підписані відповідачем, містять інформацію щодо кредитування, зокрема, тип кредиту, суму кредиту, строк кредитування, розмір процентної ставки тощо.
Укладаючи договір про надання фінансового кредиту відповідач повинен був достовірно знати про його умови та про наслідки невиконання ним умов цього договору, повинен був діяти добросовісно, а підписавши цей договір, він погодився з його умовами та взяв на себе зобов`язання, передбачені указаним правочином.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК» Кеш Ту Гоу» за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2118297 від 09.07.2021р. складає 25 252,50 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 9100 грн., прострочена заборгованість за процентами – 16 425,50 грн.
Водночас, суд не може погодитися з указаним розрахунком з огляду на таке.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020р. у справі № 910/719/19).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).
Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості.
Визначаючи розмір заборгованості, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду.
У цій справі, позивач на підтвердження наявної суми заборгованості надав лише виписку з особового рахунку за кредитним договором №2118297 від 09.07.2021р., яка підписана директором ТОВ «ФК» Кеш Ту Гоу».
Надані позивачем документи лише констатують заборгованість у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. Зокрема, подана позивачем виписка не містить деталізованого помісячного або поденного розрахунку нарахування процентів із зазначенням конкретних періодів, за які вони нараховані, та застосованої процентної ставки у кожному з таких періодів. Така відсутність прозорого арифметичного обґрунтування позбавляє суд можливості перевірити правильність заявлених вимог.
Аналізуючи умови укладеного Договору №2118297 від 09.07.2021 року, суд зазначає, що згідно з пунктом 1.3, кредит надавався на базовий строк — 5 днів. Разом з тим, розділом 4 Договору та пунктами 4.2.1–4.2.5 передбачена можливість автоматичного продовження строку кредитування (автопролонгації) за умови невиконання позичальником зобов`язань. Проте позивачем не надано суду доказів того, що процедура автопролонгації фактично застосовувалася, та на які саме періоди продовжувався строк дії договору.
Більш того, умови пункту 4.2.5 Договору встановлюють граничний строк нарахування процентів у режимі автопролонгації, який не може перевищувати 120 днів разом із базовим строком кредитування. Виходячи з логіки самого договору, за умови нарахування стандартної процентної ставки 1,9% на день протягом максимально можливих 120 днів, сума процентів мала б становити 20 748,00 грн. У той же час, позивач у позовній заяві зазначає суму заборгованості за процентами у розмірі 16 425,50 грн. Така розбіжність у розрахунках позивача суперечить принципу правової визначеності.
Оскільки позивачем не доведено факту належної пролонгації договору на певні терміни та не надано розрахунку, який би відповідав усім умовам правочину, суд вважає правомірним нарахування процентів за ставкою 1,9% на день виключно в межах погодженого сторонами базового строку кредитування, а саме за 5 днів користування коштами. Будь-які нарахування поза межами цього строку, враховуючи відсутність деталізованого розрахунку та обґрунтування термінів пролонгації, не можуть бути визнані судом як обґрунтовані та законні, оскільки належним чином не доведені.
Відхиляючи будь-які доводи сторін (учасників справи) чи спростовуючи подані докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування такому відхиленню чи спростуванню, а також навести ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 6 ЦПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12.02.2025р. у справі № 679/1103/23, у якій, серед іншого, Верховний Суд зазначив, що на думку колегії суддів, відсутність детального розрахунку не підтверджує правильності нарахування відсотків за кредитним договором, наявності у позичальника боргу у розмірі, заявленого до стягнення кредитодавцем. Надані позивачем документи лише констатують заборгованість у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір.
У Рішенні від 11.07.2013р. № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.10.2020р. у справі № 132/1006/19.
Згідно п. 3.1 цього ж договору, нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації/автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт”.
Доказів продовження строку надання кредиту (п.4.1 договору) суду не подані.
Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою.
Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).
Такий висновок висловлено Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного в постанові від 18.04.2018р. у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При оцінці доказів та оцінці аргументів суд враховує положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача.
З урахуванням наведеного слідує, що строк дії договору 5 днів, з 09.07.2021р. по 14.07.2021р.
Відтак, у межах цього строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за користування кредитними коштами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначено, що: «відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
З огляду на викладене заборгованість за процентами за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2118297 від 09.07.2021 становить 864,50 грн.
Зібраними у справі доками підтверджено, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість перед ТОВ «ФК» Кеш Ту Гоу» за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2118297 від 09.07.2021р. у розмірі 9964,50 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 9100 грн., заборгованості за відсотками – 864,50 грн.
Відтак суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Представник позивача надав заяву, в якій просив стягнути на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 10 500 грн.
За положеннями ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідної до частин третьої-п`ятої, дев`ятої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Відтак слід зробити висновок про те, що критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу.
Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, визначені статтею 141 ЦПК України.
Такий висновок був зроблений Верховним судом у постанові від 28.06.2023р. (справа 369/576/22).
Згідно акту про отримання правової допомоги від 28.07.2025р. адвокатом надані такі послуги: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, тривалістю 1 год, вартістю 2000 грн; складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів\додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики, тривалістю 2,5год, вартістю 5 000грн; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи, тривалістю 1,5год, вартістю 3000 грн; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції – 500 грн, а всього на суму 10 500грн.
Дослідивши детальний опис робіт (наданих послуг), суд зазначає, що такі види діяльності як «зустріч та консультація щодо перспективи врегулювання», «моніторинг та аналіз судової практики», а також «підготовка доказів» за своєю суттю є підготовчими діями в межах складання самої позовної заяви та не можуть виділятися як окремі оплачувані етапи правничої допомоги у справі такої категорії. Окрім того, заявлені послуги з «моніторингу ЄДРСР» щодо статусу справи не вимагають застосування спеціальних фахових навичок адвоката та мають технічний характер. Суд також враховує, що попри заявлений час на складання «інших клопотань та заяв», матеріали справи не містять жодних процесуальних документів від позивача, окрім самої позовної заяви та заяви про відшкодування витрат. З огляду на типовий характер спору, незначну складність справи та її малий обсяг, заявлений розмір витрат у сумі 10 500 грн. є очевидно неспівмірним із фактичним обсягом наданих послуг та не відповідає критеріям розумності й пропорційності до предмета спору.
Відтак, встановивши, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, оцінивши характер правової допомоги у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справи, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 2 000грн.
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеної суми позову, в розмірі 945,63 грн..
На підставі зазначеного та керуючись ст. 526, 611, 625 ЦК України ст. 10, 141, 264, 265, 280-284, 289 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іден. код НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кеш Ту Гоу» (ЄДРПОУ 42228158, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, оф. 7) заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2118297 від 09.07.2021 у розмірі 9964 (дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) гривні 50 коп.
У задоволенні решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іден. код НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кеш Ту Гоу» (ЄДРПОУ 42228158, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, оф. 7) витрати по сплаті судового збору у розмірі 945 грн. 63 коп., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн., що в загальному розмірі становить 2945 (дві тисячі дев`ятсот сорок п`ять) грн. 63 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя        Середа Л.В.