ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/919/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Желіка М.Б.
Орищин Г.В.
секретар судового засідання – Стронська А.І.

за участю представників сторін:
від позивача – не з`явився
від відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу ФОП Труша Ігоря Миколайовича від 26.12.2025 (вх. №01-05/3844/25)
на рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2025 (суддя Щигельська О.І.)
у справі № 914/919/25
за позовом ТОВ “Нафтогаз Тепло”
до відповідача ФОП Труша Ігоря Миколайовича
про стягнення 26 424,34 грн.

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Нафтогаз Тепло” (далі – ТОВ “Нафтогаз Тепло”, позивач) до Фізичної особи - підприємця Труша Ігоря Миколайовича (далі – ФОП Труш І.М., відповідач) про стягнення 26 424,34 грн, з яких: 24 239,77 грн - основний борг, 377,11 грн - 3% річних, 1 807/46 грн - інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем, як власником та користувачем нежитлового приміщення у житловому будинку №4 на пр. Шевченка у м. Новий Розділ, своїх зобов`язань щодо оплати отриманих комунальних послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб та абонентського обслуговування у період з листопада 2022 року по грудень 2024 року.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.06.2025 у справі №914/919/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з ФОП Труша І.М. на користь ТОВ “Нафтогаз Тепло” 26 424,34 грн, з яких: 24 239,77 грн -заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування, 1 807,46 грн - індекс інфляції, 377,11 грн - 3 % річних, а також 3 028,00 грн судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії в сумі 24 239,77 грн, що є підставою для стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості, а також нарахування інфляційних втрат та 3% річних. 
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що такий здійснено правильно, а позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
ФОП Труш І.М. подав апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2025 у справі №914/919/25, в якій просить ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ “Нафтогаз Тепло” у повному обсязі у зв`язку з його безпідставністю, необгрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.
Зокрема, скаржник зазначає, що:
- позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки фактичним користувачем нежитлового приміщення у будинку №4 на пр. Шевченка у м. Новий Розділ та споживачем комунальних послуг є ПП «Монтаж Теплокомфорт» на підставі укладеного останнім з ФОП Трушем І.М. договору постійного користування нежитловим приміщенням №28/06/18 від 28.06.2018;
- позивач не укладав письмового договору на постачання теплової енергії до належного відповідачу нежитлового приміщення, хоча згідно з вимогами Закону України «Про теплопостачання» укладення такого є обов`язковим;
- у нежитлових приміщеннях відповідача відсутні опалювальні прилади та теплопостачання, а наявні лише транзитні стояки внутрішньобудинкової системи опалення;
- до позовної заяви ТОВ «Нафтогаз Тепло» не долучено ліцензії на виробництво теплової енергії, ліцензії на транспортування теплової енергії, ліцензії на постачання теплової енергії по Львівській області, доказів прийняття на баланс потужностей Новороздільської ТЕЦ, купівлі теплової енергії, участі в конкурсі на теплопостачання будинків Новорозділенської громади, прийняття на баланс теплотраси для постачання тепла до будинків, виконання послуг із постачання теплової енергії та інших доказів, які б підтверджували обгрунтованість позовних вимог.
Окрім того, у апеляційній скарзі відповідачем заявлено клопотання:
- про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме копій: договору купівлі-продажу 67/1000 часток житлового будинку від 20.04.2018, укладеного між ОСОБА_1 та Новороздільською міською радою; договору постійного користування нежитловим приміщенням №28/06/18 від 28.06.2018, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Монтаж Теплокомфорт», разом з актом прийому-передачі до такого договору; технічного плану та експлікації приміщень будинку №4 на пр. Шевченка у м. Новий Розділ; виписки з ЄДРПОУ щодо ПП «Монтаж Теплокомфорт»; довіреності №27/06/18 від 27.06.2018 на Мірошниченка Р.В.; акта прийому-передачі нерухомого майна від 20.01.2014; договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Новий Розділ, від 11.12.2013; постанови НКРЕКП №2420 від 19.11.2019;
- про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ПП «Монтаж Теплокомфорт», фізичної особи Труша І.М. та Комунального підприємства з обслуговування житлового фонду Новороздільської громади Львівської області.
Апелянт зазначає, що був позбавлений можливості заявити такі клопотання суду першої інстанції у зв`язку з неотриманням ухвали про відкриття провадження у справі та розглядом справи без виклику сторін.
ТОВ “Нафтогаз Тепло” подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2025 у справі №914/919/25 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Зокрема, позивач зазначає, що:
- ні Труш І.М. (власник приміщення), ні ПП «Монтаж Теплокомфорт» не вжили жодних заходів щодо укладення договору на постачання теплової енергії, Труш І.М. не повідомляв ТОВ «Нафтогаз Тепло» про те, що фактичним користувачем
приміщення являється інший суб`єкт господарювання, не надав жодних підтверджуючих документів, натомість, як ФОП Труш І.М.  уклав з ТОВ «Нафтогаз Тепло» договір споживача про надання до нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , послугу з розподілу електричної енергії № 184 від 01.09.2020. Даний чинний договір послужив підставою вважати, що саме ФОП Труш І.М. являється споживачем іншої комунальної послуги (постачання теплової енергії) за вказаною адресою:
- позивачем не здійснено нарахування за опалення безпосередньо нежитлового приміщення відповідача, враховано, що у такому відсутні радіатори, однак наявні стояки в кількості 5 штук ( відповідний акт долучено до позовної заяви). Водночас, нарахування проведено за витрачену теплову енергію на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення) та обсягу теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та /або окремих приміщень з транзитними мережами опалення будинку, оскільки розподіл обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень ( в тому числі з індивідуальним опаленням) з дотриманням вимог ч. 6 ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг;
- фактом приєднання споживача - ФОП Труша до умов договору є факт отримання послуги, що відповідає положенням ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До ТОВ «Нафтогаз Тепло» не надходили повідомлення та докази відключення будинка №4 на проспекті Шевченка у м. Новий Розділ від мереж центрального теплопостачання та ненадання послуг з постачання теплової енергії, як і претензії та заперечення щодо отримання послуг та їх якості від споживачів з вказаного будинку;
- факт відсутності письмового договору про надання житлово- комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі;
- інформація про включення ТОВ «Нафтогаз Тепло» до реєстру ліцензіатів, в тому числі щодо здійснення діяльності з постачання теплової енергії, розміщена на веб- сайті: https://data.loda.gov.ua/dataset/694d7170-b1e8-4907-8b6f-1ba838eb75c0;
- інші докази, про відсутність яких зазначає відповідач, стосується господарської діяльності ТОВ «Нафтогаз Тепло», ведення його бухгалтерського та податкового обліку, а не обґрунтованості позовних вимог, заявлених до споживача комунальної послуги.
Процесуальні дії суду у справі та вирішення процесуальних питань.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2025 справу №914/919/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31.12.2025 апеляційну скаргу ФОП Труша І.М. залишено без руху з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Труша І.М. на рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2025 у справі №914/919/25 та призначено таку до розгляду в судовому засіданні на 03.03.2026.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 розгляд справи відкладено на 07.04.2026 з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 задоволено заяву представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.
Сторони участі уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення сторонам ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, в судовому засіданні 03.03.2026 представник позивача та відповідач висловили свої доводи та заперечення по суті спору та апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін.
Розглянувши заявлене в апеляційній скарзі клопотання апелянта про долучення додаткових доказів, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів .
Частинами 1,2 ст. 80 ГПК України визначено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. При цьому, відповідачем докази повинні бути подані разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст.80 ГПК України).
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France), заява № 35787/03, пункт 29, від 26.07.2007). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998).
Зважаючи на наведене вище, обгрунтування апелянтом причин неподання доказів суду першої інстанції та обставини справи, зокрема, що розгляд справи судом першої інстанції здійснено без судового засідання та виклику сторін, а також відсутність відомостей про вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у цій справі ( конверт з ухвалою суду повернувся на адресу суду), колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання апелянта та долучення до матеріалів справи додаткових доказів, доданих до апеляційної скарги.
Щодо клопотання апелянта про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст.50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
Оскільки апелянтом не обгрунтовано підстав для залучення до участі у справі третіх осіб ( ПП «Монтаж Теплокомфорт», Труша І.М. як фізичну особу та Комунальне підприємство з обслуговування житлового фонду Новороздільської громади Львівської області), не вказано, яким чином рішення у цій справі впливає на їх права та обов`язки, а судом апеляційної інстанції таких обставин не встановлено, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання апелянта про залучення третіх осіб.
У судовому засіданні 07.04.2026 судом ухвалено постанову.
Обставини справи, встановлені судом.
ТОВ "Нафтогаз Тепло" є виконавцем комунальних послуг з постачання теплової енергії та гарячої води на території міста Новий Розділ Львівської області відповідно до ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання та транспортування теплової енергії, виданої розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації №1320/0/5-19 від 19.11.2019, та рішення Виконавчого комітету Новороздільської міської ради від 19.11.2019 №329, яким також погоджено застосування тарифів на теплову енергію, на послуги з постачання теплової енергії та на послуги з постачання гарячої води.
Рішенням Виконавчого комітету Новороздільської міської ради №438 від 12.10.2021 затверджено нову структуру тарифів.
На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20.04.2018 ОСОБА_1 набув у власність 67/1000 часток житлового будинку №4 по пр. Шевченка у м. Новий Розділ загальною площею 208,8 кв.м., які розміщені на першому та цокольному поверхах вказаного будинку.
За договором №28/06/18 від 28.08.2018, укладеним в простій письмовій формі, ОСОБА_1 передав ПП «Монтаж Теплокомфорт» у безстрокове безоплатне користування нежитлове приміщення площею 160,1 кв.м., розташоване на першому поверсі будинку №4 по пр. Шевченка у м. Новий Розділ.
Вказане нежитлове приміщення розміщене в межах зовнішніх стін житлового будинку, який під`єднаний до мереж централізованого опалення та забезпечується тепловою енергією, що надається ТОВ "Нафтогаз Тепло". Вказана обставина не спростовується відповідачем.
Відповідно до акта обстеження №54 від 17.02.2021 у нежитловому приміщенні по вул. Шевченка, 4, яке належить відповідачу, відсутні радіатори, однак наявні стояки в кількості 5 штук, що не заперечується відповідачем. 
Постановою Кабінету Міністрів України №1022 від 08.09.2021 затверджена форма типового індивідуального договору на послугу з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання.
1 жовтня 2021 року на корпоративному сайті ТОВ “Нафтогаз Тепло” опубліковано індивідуальний договір приєднання на надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.
Листом від 28.11.2022 ТОВ “Нафтогаз Тепло” повідомило ФОП Труша І.М. про те, що індивідуальні договори приєднання набули чинності з 01.11.2021 та скерувало відповідачу заяву-приєднання до вказаного договору, яка останнім не підписана.
Водночас, ФОП Труш І.М. уклав з ТОВ “Нафтогаз Тепло” договір споживача №184 від 01.09.2020 про надання послуг з розподілу електричної енергії до нежитлових приміщень на пр. Шевченка, 4 у м. Новий Розділ шляхом підписання 26.08.2020 заяви-приєднання до такого договору.
ТОВ “Нафтогаз Тепло” забезпечило надання теплової енергії до будинку на пр. Шевченка, 4 у м. Новий Розділ впродовж опалювальних сезонів 2022-2024 років, що підтверджується актами про пуск теплоносія від 11.11.2022, 03.11.2023, 01.11.2024.
Як зазначає позивач та не спростовує відповідач, впродовж листопада 2022 року -грудня 2023 року житловий будинок № 4 по пр. Шевченка у м. Новий Розділ не був оснащений комерційним засобом обліку теплової енергії, а тому нарахування за постачання теплової енергії проводилося розрахунково відповідно до законодавчих положень.
04.01.2024 житловий будинок № 4 по пр. Шевченка у м. Новий Розділ оснащено загальнобудинковим приладом комерційного обліку теплової енергії (лічильник теплової енергії Sempal 814, заводський номер № 07458), опломбовано такий та прийнято на комерційний облік, про що складено відповідний акт. 
Покази загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії зафіксовано в актах про відпуск теплової енергії за січень- грудень 2024року.
За доводами позивача, у відповідача, як власника та користувача нежитлового приміщення у будинку № 4 по пр. Шевченка у м. Новий Розділ, виникло зобов`язання здійснювати оплату загальнобудинкових потреб на опалення та абонентської плати.
Відтак, позивачем складено та надіслано на адресу відповідача ( що підтверджено наявними у матеріалах справи супровідними листами та поштовими квитанціями) акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки на оплату наданих послуг у період з листопада 2022 року по грудень 2024 року на суму 24 239,77 грн. Відповідач наданих позивачем послуг не оплатив. 
Позивачем направлено на адресу відповідача претензію від 26.03.2024 №126/1.11/20-451 про оплату заборгованості за поставлену теплову енергію, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Вказані обставини слугували підставою для звернення ТОВ “Нафтогаз Тепло” до суду з позовом у цій справі про стягнення з ФОП Труша І.М. 26 424,34 грн, з яких: 24 239,77 грн - основний борг, 377,11 грн - 3% річних, 1 807/46 грн - інфляційні втрати.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку” (далі — Закон №417) власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. 
Частиною 1 ст. 5 Закону №417 встановлено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст.12 Закону №417 витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Водночас, статтями 633, 634 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться, а договором приєднання, в свою чергу, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
В пунктах 1 та 2 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.
За змістом ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлового-комунальні послуги" у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги, співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
У матеріалах справи відсутні докази прийняття співвласниками будинку по вул. Шевченка,4 у м. Новий Розділ рішення про вибір моделі договірних відносин та укладення відповідного договору з ТОВ «Нафтогаз Тепло».
Враховуючи наведене, вимоги ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлового-комунальні послуги" та факт опублікування договору на сайті ТОВ “Нафтогаз Тепло” 01.10.2021, індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Індивідуальний договір) є укладеним з 01.11.2021 та обов`язковим до виконання для усіх співвласників житлових та нежитлових приміщень, які розміщені у будинку по вул. Шевченка,4 у м. Новий Розділ, в тому числі відповідача. 
Окрім того, абз. 5 п. 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 №830, передбачено, що фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, факт отримання послуги.
Наявними в матеріалах справи актами про пуск теплоносія від 11.11.2022, 03.11.2023, 01.11.2024 підтверджено, що ТОВ “Нафтогаз Тепло” забезпечило надання теплової енергії до будинку на пр. Шевченка, 4 у м. Новий Розділ впродовж опалювальних сезонів 2022-2024 років, що підтверджує отримання послуги власниками приміщень у вказаному будинку.
Докази, які б спростовували вказані обставини відповідачем не подані, а в матеріалах справи відсутні.
Отже, сам по собі факт відсутності підписаного письмового договору про надання житлово- комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати таких послуг у повному обсязі, а доводи апелянта про те, що ним не укладено письмового договору на постачання теплової енергії відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні.
Порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг визначено “Правилами надання послуг з постачання теплової енергії” затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 №830 ( далі – Правила) та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житло-комунального господарства України від 28.12.2018 №315 ( далі – Методика).
Відповідно до абз.1 п.24 Правил розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.
Абзацом 4 п.24 Правил встановлено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Абзацом 6 п.14 Правил встановлено, що відокремлення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, втраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики.
Згідно з п. 3 розділу 1 Методики розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано- прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.
Відповідно до п. 2 розділу II Методики загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі/будинку та сумарного обсягу теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.
Відповідно до п. 12 розділу IV Методики обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
Згідно з п. 45 Правил індивідуальний споживач зобов`язаний в тому числі у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності).
Для приміщень з індивідуальним опаленням та окремих приміщень з транзитними мережами опалення, окрім визначеної частки спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у ці приміщення від транзитних ділянок трубопроводів внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП, що прокладені у цих приміщеннях (п.3 розділу III Методики).
З огляду на наведені законодавчі положення та встановлені судом обставини, у відповідача, як власника нежитлового приміщення по вул. Шевченка,4 у м. Новий Розділ, за період з листопада 2021 року по грудень 2024 року виникло зобов`язання здійснювати оплату поставленої теплової енергії на загальнобудинкові потреби, а заперечення апелянтом такого обов`язку у зв`язку з відсутністю в приміщення опалювальних приладів та наявністю лише транзитних стояків внутрішньобудинкової системи опалення відхиляється судом апеляційної інстанції.
Щодо покликання апелянта на те, що фактичним користувачем нежитлового приміщення у будинку №4 на пр. Шевченка у м. Новий Розділ та споживачем комунальних послуг є ПП «Монтаж Теплокомфорт», а не ФОП Труш І.М. суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
За встановленими судом обставинами у цій справі, які не заперечуються відповідачем, останній є власником нежитлових приміщень по вул. Шевченка,4 в м. Новий Розділ, а ПП «Монтаж Теплокомфорт», яке за твердженням апелянта на підставі відповідного договору фактично використовує приміщення, договору про надання житлово-комунальної послуги з ТОВ «Нафтогаз Тепло» не уклало. Отже, в розумінні Закону ФОП Труш І.М. є споживачем житлово-комунальної послуги.
При цьому, суд зазначає, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України). 
Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.
Відповідно до ч. 3 ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Як вбачається з наявної у матеріалах справи виписки з ЄДРЮОФОПтаГО керівником та єдиним засновником ПП «Монтаж Теплокомфорт» є Труш І.М.
Однак, як зазначає позивач та не спростовує відповідач, Труш І.М. ні як фізична особа, ні як ФОП, ні як керівник ПП «Монтаж Теплокомфорт» не вжив жодних заходів для укладення письмового договору на постачання теплової енергії, не повідомляв ТОВ «Нафтогаз Тепло» про зміну фактичного користувача приміщення, натомість ФОП Труш І.М.  уклав з ТОВ «Нафтогаз Тепло» договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 184 від 01.09.2020 до нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Саме даний чинний договір послужив для ТОВ «Нафтогаз Тепло» підставою вважати споживачем комунальної послуги з постачання теплової енергії за вказаною адресою ФОП Труша І.М., виставлення останньому рахунків на оплату та пред`явлення позову у цій справі. 
Враховуючи наведені вище обставини та положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покликання апелянта на пред`явлення цього позову до неналежного відповідача судом апеляційної інстанції також відхиляються за безпідставністю.
Заперечення апелянтом права ТОВ «Нафтогаз Тепло» на здійснення діяльності з постачання теплової енергії судом апеляційної інстанції відхиляється, оскільки таке право підтверджується розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації №1320/0/5-19 від 19.11.2019 та рішенням Виконавчого комітету Новороздільської міської ради від 19.11.2019 №329. Інформація про включення ТОВ
«Нафтогаз Тепло» до Реєстру ліцензіатів, в тому числі щодо здійснення діяльності з постачання теплової енергії, розміщена на веб-сайті: https://data.loda.gov.ua/dataset/694d7170-b1e8-4907-8b6f-1ba838eb75c0.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи скаржника ( щодо відсутності доказів прийняття на баланс потужностей Новороздільської ТЕЦ, купівлі теплової енергії, участі в конкурсі на теплопостачання будинків Новорозділенської громади, прийняття на баланс теплотраси для постачання тепла до будинків тощо) судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються як такі, що не стосуються предмета спору у цій справі та не спростовують обгрунтованості позовних вимог.
Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Як убачається із поданого позивачем розрахунку, всього за період з листопада 2022 року по грудень 2024 року за адресою м. Новий Роділ, пр.Шевченка, 4, позивачем надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії (загальнобудинкові потреб) та абонентського обслуговування на суму 24 239,77 грн з ПДВ.
Відповідачем не заперечено суми заборгованості, не подано суду жодних доказів, які б підтверджували, що позивачем невірно розраховано вартість послуг постачання теплової енергії чи використано недостовірні вихідні дані.
Відтак, враховуючи все вище викладене в сукупності, перевіривши розрахунок позивача, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 24 239,77 грн.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ “Про житлово-комунальні послуги” споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Пунктом 35 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховано 1 807,46 грн інфляційних втрат та 377,11 грн 3% річних.
Перевіривши правильність здійснених позивачем нарахувань, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на викладене вище.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2025 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.
Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

УХВАЛИВ 
1. Апеляційну скаргу ФОП Труша Ігоря Миколайовича від 26.12.2025 (вх. №01-05/3844/25) ) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2025 у справі №914/919/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.
5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.
Повний текст постанови складено 20.04.2026

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя  Орищин Г.В.