ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" лютого 2026 р. Справа №909/1141/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Бонк Т.Б.,
Суддів Бойко С.М.,
Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Шатан Т.О.,
представники сторін:
прокурор : Винницька Л.М.,
позивача : не з`явився,
відповідача : Салівонський О.М.,
розглянувши матеріали апеляційних скарг Паршуткіна Сергія Петровича б/н від 21.11.2025 (вх. суду від 21.11.2025 № 01-05/3416/25)
та Калуської окружної прокуратури б/н від 19.11.2025 (вх. суду від 20.11.2025 № 01-05/3400/25)
на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 про залишення позовної заяви без розгляду (повну ухвалу складено 10.11.2025, суддя Михайлишин В. В.) 
у справі № 909/1141/25
за позовом: Виконувача обов`язків керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави
в особі: Вигодської селищної ради Івано-Франківської області, с. Вигода, 
Івано-Франківська обл.
до відповідача: Паршуткіна Сергія Петровича, м. Умань, Черкаська обл.
про: стягнення 1 164 806, 25 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог позовної заяви і ухвали суду попередньої інстанції:
Виконувач обов`язків керівника Калуської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Вигодської селищної ради Івано-Франківської області з позовом до Паршуткіна Сергія Петровича про стягнення орендної плати за землю в сумі 1 164 806, 25 гривень.
В обґрунтування позову, прокурор вказав, що Паршуткін С.П. відповідно до договору купівлі-продажу придбав майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , на орендованих земельних ділянках: кадастровий номер 2622086202:01:001:0583, площею 3,8735 га, кадастровий номер 2622086202:01:001:0582, площею 0,9014 га, кадастровий номер 2622086202:01:001:0017, площею 0,300 га, то до Паршуткіна С.П. перейшло право оренди земельних ділянок за договорами оренди від 16.08.2004 (відбулася заміна сторони у зобов`язанні).
Однак, відповідач не сплатив орендної плати за фактичне користування земельними ділянками за період з 06.07.2017 по 20.09.2023.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025, зокрема, позов Виконувача обов`язків керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вигодської селищної ради Івано-Франківської області до Паршуткіна Сергія Петровича про стягнення орендної плати за землю в сумі 1 164 806, 25 гривень - залишено без розгляду.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, оскільки заявлені позивачем вимоги стосуються періоду, протягом якого відповідач мав різний правовий статус: частково як суб`єкт господарювання та частково як фізична особа, яка не є підприємцем. Суд констатував, що вказане свідчить про наявність різних правових режимів регулювання спірних правовідносин та різної юрисдикції для їх розгляду.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:
Не погодившись з ухвалою, Калуська окружна прокуратура звернулась до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області про залишення позову без розгляду від 04.11.2025 у справі № 909/1141/25 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Прокурор стверджує, що придбання майнового комплексу та набуття права оренди за чинними договорами оренди, при придбанні майнового комплексу відповідачем здійснено в процесі здійснення підприємницької діяльності
На думку апелянта, у спірних правовідносинах відповідач діяв не як фізична особа, а як суб`єкт господарювання, здійснюючи підприємницьку діяльність, тому спір підсудній господарському суду.
Таким чином, скаржник вважає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали неправильно застосував норм процесуального права, а саме ст. ст. 20 173, 226 ГПК України.

Паршуткін Сергій Петрович також подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської від 04.11.2025 та ухвалити нове судове рішення про закриття провадження у справі № 909/1141/25.
Відповідач стверджує, що провадження у справі № 909/1141/25 за позовом Виконувача обов`язків керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вигодської селищної ради Івано-Франківської області до Паршуткіна Сергія Петровича про стягнення орендної плати за землю в сумі 1 164 806,25 гривень підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
Апелянт не заперечує, що між ним як фізичною особою-підприємцем та ТОВ «Санаторій Мізунь» був укладений Договір купівлі- продажу майнового комплексу, проте відповідач наголошує, що такий договір сторонами не був фактично та юридично виконаний, крім того нотаріусом, як державним реєстратором, договір не реєструвався в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Крім цього, скаржник вказує, що набуте ним як фізичною особою у власність нерухоме майно (санаторій, одноповерхова будівля насосної, будівля БІО) придбавалося у власних інтересах, адже було в аварійному стані та потребувало значних капіталовкладень.

Рух справи в суді апеляційної інстанції:
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2025 для розгляду справи № 909/1141/25 визначено такий склад суду: Бонк Т.Б. – головуючий суддя, судді Бойко С.М. та Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Калуської окружної прокуратури б/н від 19.11.2025 (вх. суду від 20.11.2025 № 01-05/3400/25) на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 04.11.2025 про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 909/1141/25.
Ухвалою апеляційного суду від 08.12.2025 поновлено Паршуткіну Сергію Петровичу строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 у справі № 909/1141/25; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Паршуткіна Сергія Петровича б/н від 21.11.2025 (вх. суду від 21.11.2025 № 01-05/3416/25) на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 909/1141/25; прийнято до спільного розгляду апеляційні скарги Калуської окружної прокуратури та Паршуткіна Сергія Петровича на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 909/1141/25; призначено справу № 909/1141/25 до розгляду у судовому засіданні на 20.01.2026.
Ухвалою суду від 20.01.2026 відкладено розгляд справи № 909/1141/25 на 03.02.2026.
У судовому засіданні 03.02.2026 скаржники підтримали доводи поданих апеляційних скарги, надали суду пояснення. Вигодська селищна рада Івано-Франківської області подала суду клопотання про розгляд апеляційних скарг за її відсутності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з встановленими судом апеляційної інстанцій обставин і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:
06 липня 2017 року переможець аукціону фізична особа -підприємець Паршуткін Сергій Петрович ( АДРЕСА_2 ) придбав майновий комплекс ТзОВ «Санаторій Мізунь» за адресою: Івано-Франківська область, Калуський район, с. Новий Мізунь, вул. Ровеньки, 1., що підтверджується свідоцтвом за № 763 від 06.07.2017.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.07.2017, який зареєстрований в реєстрі Долинського районного нотаріального округу приватного нотаріуса Ільків М.М. за № 742 укладеного між ТзОВ «Санаторій Мізунь» та фізичною особою підприємцем Паршуткіним С.П., земельна ділянка на якій знаходиться придбаний ним майновий комплекс знаходиться в оренді, що підтверджується: Договором оренди землі від 16.08.2004 року площею 3,8735 га, Договором оренди земельної ділянки від 16.08.2004, земельна ділянка площею 0,9014 га, Договором оренди земельної ділянки від 16.08.2004 року, площею 0,300 га, які зареєстровані в Долинському райвідділі ЦДЗК 16 серпня 2004 року за номерами № 04.04.303.0084, № 04.04.303.0085, № 04.04.303.0086. Строк дії договорів 20 років.
Так, 16.08.2004 року між Старомізунської сільської радою ( правонаступник Вигодська селищна рада) як орендодавцем та ЗАТ «Мізунь» ( правонаступник ТОВ «Санаторій Мізунь» як орендарем було укладено строком на 20 років три типових договори оренди земельних ділянок, а саме:
- договір оренди земельної ділянки від 16.08.2004, зареєстрований Долинським районним відділом ЦДЗК за №04.04.303.00084, відповідно до умов якого відповідачу передано в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі оздоровчого призначення загальною площею 3,8735 га, в тому числі під будівлями 0,2619га, під площадками, проїздами -3,6116 га, яка знаходиться в с. Новий Мізунь вул. Ровеньки,1. Земельна ділянка передається в оренду для обслуговування приміщень санаторію. Кадастровий номер земельної ділянки 2622086202:01:001:0583.
- договір оренди земельної ділянки від 16.08.2004, зареєстрований Долинським районним відділом ЦДЗК за № 04.04.303.00085, відповідно до умов якого відповідачу передано в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі оздоровчого призначення загальною площею 0, 9014 га, в тому числі під будівлями 0,1582 га, під площадками, проїздами -0,7432 га., яка знаходиться в с. Новий Мізунь вул. Ровеньки. Земельна ділянка передається в оренду для обслуговування приміщень санаторію. Кадастровий номер земельної ділянки 2622086202:01:001:0582.
- договір оренди земельної ділянки від 16.08.2004, зареєстрований Долинським районним відділом ЦДЗК за № 04.04.303.00086, відповідно до умов якого відповідачу передано в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 0, 3000 га. в тому числі під будівлями 0,0478га, під площадками, проїздами -0,2528 га, яка знаходиться в с. Новий Мізунь. Земельна ділянка передається в оренду для обслуговування очисних споруд. Кадастровий номер земельної ділянки 2622086202:01:001:0017.
При зверненні з позовом, прокурор вказав, що оскільки відповідач придбав майновий комплекс на орендованих земельних ділянках: кадастровий номер 2622086202:01:001:0583, площею 3,8735 га, кадастровий номер 2622086202:01:001:0582, площею 0,9014 га, кадастровий номер 2622086202:01:001:0017, площею 0,300 га, то до Паршуткіна С.П. перейшло право оренди земельних ділянок за договорами оренди від 16.08.2004, та відповідно і обов`язок щодо орендної плати за їх користування.

При перегляді ухвали місцевого господарського суду про залишення позову без розгляду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:
Відповідно до частини першої статті 15 та частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Пунктом 1 частини першої статті 20 цього ж Кодексу визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.
Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Парашуткіним С.П. припинено підприємницьку діяльність 04.03.2020.
Предметом спору у цій справі є вимога про стягнення орендної плати за договорами оренди земельних ділянок несільськогосподарського призначення – землі оздоровчого призначення, які призначені для обслуговування приміщень санаторію, який купив суб`єкт господарської діяльності ФОП Паршуткін С.П.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 461/980/16-а (провадження № 11-248апп18) вказала, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов`язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб`єктного складу їх учасників. Земельні та пов`язані із земельними відносинами майнові спори, зокрема про оренду землі, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб`єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами.
Правова позиція щодо юрисдикції спорів про стягнення з фізичної особи- підприємця орендної плати за користування земельною ділянкою викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі № 904/5896/18.
Велика Палата Верховного Суду констатувала, що ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
Вказану правову позицію підтримано також у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01.07.2025 у справі № 908/2053/24, де зазначено, що спори, пов`язані з користуванням земельними ділянками, переданими суб`єктам господарювання, мають розглядатися господарськими судами, навіть якщо на момент подання позову статус підприємця уже припинено, оскільки спір виник із господарських зобов`язань.
Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу, судом першої інстанції не враховано, що після припинення діяльності фізичної особи- підприємця Паршуткіна С.П. 04.03.2020, не припинилась дія договорів оренди, укладених ним як фізичною особою-підприємцем, договори є чинними та матеріали справи не містять доказів оспорювання таких, що в свою чергу спростовує висновки суду попередньої інстанції про цивільну юрисдикцію даного спору після припинення відповідачем діяльності фізичної особи-підприємця.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги прокурора знайшли своє підтвердження та слугують підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, доводи апеляційної скарги Паршуткіна С.П. спростовуються встановленими судом апеляційної інстанції обставинами у цій справі в межах перегляду справи.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг.
Відповідно до ч.1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез?ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги Паршуткіна Сергія Петровича слід відмовити, а апеляційна скарга Калуської окружної прокуратури підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 у справі № 909/1141/25 про залишення позову без розгляду у справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З урахуванням положень ст.129 ГПК України, апеляційний суд не вирішує питання щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позивачем апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, оскільки не вирішує спір по суті. Такий (судовий збір) підлягає розподілу за наслідками вирішення спору Господарським судом Івано-Франківської області.

Керуючись ст. ст. 86, 236, 255, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Паршуткіна Сергія Петровича б/н від 21.11.2025 (вх. суду від 21.11.2025 № 01-05/3416/25) – залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу Калуської окружної прокуратури б/н від 19.11.2025 (вх. суду від 20.11.2025 № 01-05/3400/25) – задоволити.
3. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 у справі № 909/1141/25 в частині залишення позову без розгляду – скасувати.
4. Матеріали справи № 909/1141/25 направити для продовження розгляду до Господарського суду Івано-Франківської області.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець