ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 480/8329/24
адміністративне провадження № К/990/49762/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного адміністративного суду: 
Головуючої судді -Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фермерського господарства «Антагро» на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року (суддя: Гелета С.М.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року (судді: Перцова Т.С., Макаренко Я.М., Жигилій С.П.) у справі за позовом Фермерського господарства «Антагро» до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

установив:
Фермерське господарство «АНТАГРО» (далі - ФГ «АНТАГРО», позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі - відповідач, ГУ ДПС в Сумській області), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 02.09.2024 № 1085118280707 про застосування штрафних санкцій у сумі 3 067 873,70 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року, у задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати прийняті судами рішення й ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках, передбачених пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
В аспекті заявленої підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, позивач звертає увагу на незастосування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10 червня 2024 року по справі №826/11687/16, від 05 червня 2024 року по справі №520/4882/23, від 23 серпня 2023 року по справі № 420/1369/22, від 27 жовтня 2022 року по справі № 817/1879/17, від 14 лютого 2020 року по справі № 640/18643/18, від 30 січня 2020 року по справі №599/1422/16-а, від 24 січня 2020 року по справі №127/26251/15-а, від 08 вересня 2021 року по справі №816/228/17 щодо неможливості суду втручатися у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки, зокрема, як в даному випадку, самостійно змінювати/відшукувати/встановлювати підстави винесення суб`єктом владних повноважень індивідуального акту у формі податкового повідомлення - рішення, ніж ті, що зазначені в Акті перевірки; від 28 травня 2025 року у справі №340/10367/23 щодо того, що особа, яка вибула зі складу кредиторів (первісний резидент-кредитор), не може нести відповідальність за ненадходження грошових коштів після моменту відступлення права вимоги, оскільки з цього моменту саме новий кредитор є стороною зобов`язання, на яку покладається обов`язок забезпечити своєчасне виконання зовнішньоекономічної операції.
Наголошує на тому, що суди попередніх інстанції втрутилися у дискреційні повноваження податкового органу, оскільки в мотивувальній частині Акту перевірки чітко вказано, що зустрічне зарахування однорідних вимог заборонено законом, внаслідок чого податковий орган дійшов висновку, що зарахування валютної виручки не відбулося. 
Звертаючись до суду з даним адміністративним позовом ФГ «Антагро» мотивувало свої вимоги тим, що зустрічне зарахування відбулося, але воно не є однорідним, і, як наслідок, не заборонено законодавством, а, отже, Товариство не порушило вимог валютного законодавства.
Однак суди попередньої інстанції самостійно встановили інші підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, ніж ті, що були вказані контролюючим органом в Акті перевірки.
В аспекті заявленої підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, позивач вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних відносинах, а саме: ч. 1, 3, 6 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» (далі - Закон № 2473-VIII) у контексті ст.10, 514, 518, 519 Цивільного Кодексу України щодо застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків розрахунків за експортними операціями за умови, що боржник за експортним контрактом визнав існування права вимоги на день укладання договору про відступлення права вимоги та в установлені НБУ граничні строки зарахування валютної виручки виконав зобов`язання на користь нового кредитора.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін як законні й обґрунтовані, а скаргу позивача - без задоволення, повністю підтримуючи висновки й мотиви, з яких виходили суди при ухваленні рішень.
Перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду виходить з такого. 
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ГУ ДПС у Сумській області відповідно до підпункту 191.1.4 пункту 191.1 статті 191, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 44.5 статті 44, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 ст. 78, підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (далі - ПК України), інформації Державної податкової служби України (лист від 05.07.2023 № 15823/7/99-00-07-05-02-07) про встановлені факти порушення граничних строків розрахунків ФГ «АНТАГРО» за контрактом від 08.07.2022 №2022-08-05, отриманої від НБУ, на підставі наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 26.07.2024 № 1554- кп проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФГ «АНТАГРО» з питань дотримання валютного законодавства за зовнішньоекономічним контрактом від 08.07.2022 №2022-08-05 за період діяльності з 08.07.2022 року по 26.04.2024 року.
Під час такої перевірки встановлено, що в означений період позивач здійснював зовнішньоекономічні експортні операції з OU «EVERWELLE» (Republic of Estonia).
Проведеною перевіркою станом на 26.04.2024 року встановлено прострочену дебіторську заборгованість по контракту від 08.07.2022 № 2022-08-05, укладеному ФГ «АНТАГРО» з OU «EVERWELLE» (Estonia), в сумі 91000,00 дол. США (екв.3 609 988,20 грн), яка виникла за митними деклараціями від 08.09.2022 № 805020/2022/009890 на суму 7106,34 дол. США (екв.281909,93 грн) та від 07.11.2022 № 22UA500090014892U8 в сумі 83 893,66 дол. США (екв.3328078,27 грн).
Разом з тим, за даними бухгалтерського обліку ФГ «АНТАГРО», заборгованість по контракту від 08.07.2022 №2022-08-05 не обліковується.
За результатами камеральної перевірки складено Акт від 06.08.2024 року № 8659/18- 28-07-07-07/42042074/229, яким встановлено порушення ФГ «АНТАГРО» частини 2 статті 13 Закону № 2473-VIII, пункту 14-2 Постанови Правління НБУ від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» при здійсненні зовнішньоекономічних операцій по експортному контракту від 08.07.2022 № 2022-08-05 з OU «EVERWELLE» (Estonia) у сумі 83893,66 дол. США за період з 06.05.2023 року по 26.04.2024 року.
На підставі висновків акту перевірки податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.09.2024 № 1085118280707 про застосування до ФГ «АНТАГРО» штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 3 067 873,70 грн.
Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили з того, що на момент укладання договору про відступлення права вимоги (28.10.2022 року) у позивача не виникло дійсного права вимоги за партією товару на суму 83 893,66 дол. США, оскільки фактичне відвантаження та митне оформлення відбулися лише 07.11.2022 року. Крім того, висновки судів про сумнівність реального вчинення такого правочину на час здійснення заліку базуються також на аналізі змісту додаткових угод, укладених між сторонами, в яких платежі заздалегідь вказувалися як «фактично здійснені», хоча за документальними відомостями вони відбулися хронологічно пізніше дати підписання договорів.
Додатковою підставою для відмови у задоволенні позову слугувало також те, що позивач як первісний кредитор залишився відповідальною особою за ненадходження валютної виручки, оскільки не забезпечив завершення валютного нагляду у встановленому порядку. АТ «ПУМБ» відхилив операцію із заміни кредитора через ненадання позивачем повного пакета документів, внаслідок чого контракт у банківських реєстрах залишався у статусі «діючий». 
Також суди критично оцінили твердження про розрахунки між резидентами-кредиторами через взаємозалік, оскільки договір відступлення не передбачав такої форми компенсації, а належні докази оплати вартості відступленого боргу новою стороною в матеріалах справи відсутні.
Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів КАС ВС виходить з наступного.
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та відповідальність за порушення ними валютного законодавства регламентовано приписами Закону № 2473-VIII.
Статтею 13 Закону № 2473-VIII врегульовано особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Частиною першої статті 13 Закону № 2473-VIII встановлено, що НБУ має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Згідно із частиною 2 статті 13 Закону № 2473-VIII у разі встановлення НБУ граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених НБУ. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
Заходи захисту, запроваджені НБУ, порядок їх застосування (порядок здійснення валютних операцій в умовах запроваджених цим Положенням заходів захисту), а також порядок здійснення окремих операцій в іноземній валюті визначено у Положенні про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженому Постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5 (далі - Положення № 5).
Відповідно до пунктів 21-23 Положення № 5 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Граничні строки розрахунків, зазначені в пункті 21 розділу II цього Положення:
1) не поширюються на операцію з експорту, імпорту товарів (уключаючи незавершені розрахунки за операцією), сума якої (в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на дату здійснення операції) є меншою, ніж розмір, передбачений статтею 20 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (далі - незначна сума), крім дроблення операцій з експорту товарів або дроблення валютних операцій;
2) застосовуються з урахуванням установлених НБУ за поданням Кабінету Міністрів України, відповідно до абзацу другого частини першої статті 13 Закону № 2473-VIII, винятків та (або) особливостей для окремих товарів, та (або) галузей економіки.
Розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного пунктом 21 розділу II цього Положення, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення, у повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в Україні.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Національний банк України» (далі - Закон № 679-XIV) з метою забезпечення надійності та стабільності функціонування банківської системи Правлінням Національного банку України затверджено Постанову про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану від 24.02.2022 № 18 (далі - Постанова № 18).
Пунктом 14-2 Постанови № 18 передбачено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.
Відповідно до статей 6, 7, 15, 25, 44, 56 Закону № 679-XIV, статей 12, 13 Закону № 2473-VIII та встановлення порядку здійснення банком валютного нагляду за дотриманням його клієнтами-резидентами (крім банків) установлених НБУ граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів (далі - граничні строки розрахунків) та порядок інформування банком Національного банку про дотримання клієнтами-резидентами (крім банків) та банком граничних строків розрахунків постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 7 затверджено Інструкцію про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів (далі - Інструкція № 7).
Відповідно до підпункту 5 пункту 10 розділу III Інструкції № 7 банк, крім підстав, передбачених у пункті 9 розділу III цієї Інструкції, має право завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за наявності документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту, імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності таких умов:
вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями;
вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги;
між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.
Відповідно до статей 627, 628 ЦК України сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Правове регулювання всіх видів зовнішньоекономічної діяльності в Україні, включаючи зовнішню торгівлю, економічне, науково-технічне співробітництво, спеціалізацію та кооперацію в галузі виробництва, науки і техніки, економічні зв`язки в галузі будівництва, транспорту, експедиторських, страхових, розрахункових, кредитних та інших банківських операцій, надання різноманітних послуг визначено Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (далі - Закон № 959-XII).
Приписами № 959-ХІІ визначено, що до видів зовнішньоекономічної діяльності, які здійснюють в Україні суб`єкти цієї діяльності, належать, зокрема, надання суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності України послуг іноземним суб`єктам господарської діяльності, в тому числі: виробничих, транспортно-експедиційних, страхових, консультаційних, маркетингових, експортних, посередницьких, брокерських, агентських, консигнаційних, управлінських, облікових, аудиторських, юридичних, туристських та інших, що прямо і виключно не заборонені законами України; надання вищезазначених послуг іноземними суб`єктами господарської діяльності суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності України.
Згідно із положеннями частини четвертої статті 6 та частини першої статті 14 Закону № 959-ХІІ суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України, та самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
Зазначені норми однозначно вказують на те, що суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності гарантовано свободу підприємницької діяльності, яка здійснюється у порядку та у спосіб, що не заборонені законом.
Відтак, чинним законодавством не заборонено та не обмежено законні форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, що не передбачають, власне, надходження іноземної валюти на рахунок резидента. Так само, чинне законодавство не пов`язує застосування інституту зарахування однорідних зустрічних вимог з певними видами договорів як обов`язковою умовою припинення зобов`язання у такий спосіб, крім випадків, коли зарахування не допускається.
Закон № 2473-VIII встановлює тільки одну підставу визнання зобов`язання між резидентом і нерезидентом таким, що припинене, а саме - виконання зобов`язання; разом з тим, це не виключає можливості припинити зобов`язання в інший спосіб, зокрема, відступленням права вимоги.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 31 січня 2020 року у справі №1340/3649/18 вже зробив висновок щодо застосування наведених норм у правовідносинах щодо відповідальності резидента за ненадходження валютної виручки в разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Відповідно до правової позиції, сформованої в цій постанові, резидент є вільним у виборі форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України, а тому перебування таких операцій на валютному контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені), передбачених статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України.
У розвиток наведеної правової позиції щодо застосування норм частини першої статті 1, частини першої статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», пункту 1.10 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою правління Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 29 липня 2021 року у справі № 817/1200/15 сформував такий висновок: у разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у строк, встановлений нормами Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» для розрахунків у іноземній валюті, підстави для притягнення резидента до відповідальності за порушення термінів розрахунків у іноземній валюті (за ненадходження валютної виручки) відсутні, незалежно від підстав виникнення зустрічних однорідних вимог та складу учасників зарахування зустрічних однорідних вимог. Обставини щодо зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення внаслідок цього зобов`язань за зовнішньоекономічним договором підлягають встановленню судом з дослідженням належних щодо цього доказів.
Ці висновки Верховного Суду цілком застосовні у правовідносинах щодо відповідальності резидента за ненадходження валютної виручки у разі відступлення права вимоги новому кредитору, про що вже було зазначено у постановах Верховного Суду від 03.04.2023 по справі №826/5478/18, від 11.04.2024 по справі № 802/1905/16-а, від 28.05.2025 по справі № 340/10367/23.
При цьому, колегія суддів враховує, що викладені вище правові висновки Верховного Суду були сформульовані у контексті застосування положень Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», який станом на момент виникнення правовідносин у тих справах був чинним.
Разом з тим, хоча зазначений Закон втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про валюту і валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VIII, наведені вище висновки Верховного Суду залишаються актуальними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Це пояснюється тим, що Закон № 2473-VIII не запровадив нових концептуальних підходів до вирішення питання припинення зобов`язань за зовнішньоекономічними договорами шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог або відступлення права вимоги, не змінив засад свободи вибору способу розрахунків у межах законодавчо дозволених форм, а також не заперечив можливість припинення валютних зобов`язань способами, передбаченими цивільним законодавством.
За приписами підпункту 6 пункту 9 Інструкції № 7, банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків у разі заміни кредитора в зобов`язанні за операцією з експорту товарів - після зарахування на поточний рахунок резидента - нового кредитора в банку грошових коштів, що надійшли від нерезидента-боржника за поставлений резидентом - первісним кредитором товар, та за наявності документів про заміну кредитора в зобов`язанні за операцією з експорту товарів.
Відповідно до пунктів 14 та 16 Інструкції № 7 банки здійснюють валютний нагляд за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків на підставі оригіналів відповідних документів (включаючи електронні документи) або копій в електронній/паперовій формі з оригіналів документів на паперових носіях інформації.
Банки для здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків мають право в разі переказу резидентом коштів на користь нерезидента, надходження від нерезидента коштів на користь резидента або якщо резидент зазначений у реєстрі вивізних МД, вимагати від останнього (залежно від виду операції) оригінали або копії договору з нерезидентом, актів, рахунків (інвойсів) або інших документів, що підтверджують здійснення експорту (імпорту) товарів та інших документів, необхідних банку для здійснення валютного нагляду за своєчасністю розрахунків за експорт, імпорт товарів його клієнтів.
Банк самостійно приймає рішення про необхідність подання резидентами документів, пов`язаних зі здійсненням операції з експорту, імпорту товарів, а також перелік таких документів за відповідною операцією з експорту/імпорту товару, для здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків.
Банк здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту товарів за кожним фактом здійснення поставки товару, а за операцією з імпорту товарів - окремо за кожним фактом здійснення платежу, якщо договір передбачає поставку товару, здійснення платежу в кілька етапів.
Отже, оскільки у разі відступлення права вимоги за експортним контрактом до нового кредитора-резидента переходить право вимоги у повному обсязі, то і відповідальність за порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків за експортними операціями покладається на нього.
Колегія суддів враховує, що відступлення права вимоги у зовнішньоекономічному зобов`язанні є правом сторін зовнішньоекономічного контракту (договору).
Разом з тим, особа (первісний кредитор) залишається відповідальною особою за порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків за експортними операціями допоки не повідомить банк про зміну кредитора в зобов`язанні іншою особою. У такому разі відповідальність за порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків за експортними операціями буде покладатись на нового резидента-кредитора, якому передано право вимоги.
Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2023 року по справі №826/5478/18, від 11 квітня 2024 року по справі № 802/1905/16-а, від 28 травня 2025 року по справі № 340/10367/23.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ФГ «АНТАГРО» (Продавець) уклало контракт від 08.07.2022 року № 2022-08-05 з OU «EVERWELLE» (141 Parnu mnt., Tallinn, 11314 Republic of Estonia) (Покупець) на постачання сільськогосподарської продукції.
Відповідно до умов Контракту Продавець зобов`язується поставити Покупцеві сільськогосподарську продукцію українського походження, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим Контрактом (п.1.1 Контракту).
Загальна кількість товару за контрактом визначається як сума всіх поставлених партій товару. Кількість кожної партії товару визначається окремо у відповідному додатку на таку партію, який є невід`ємною частиною контракту, в метричних тонах, з опціоном за згодою сторін (п.2.1 Контракту).
Загальна вартість цього контракту визначається як сума всіх поставлених за цим контрактом партій товару (п.4.2 Контракту).
На виконання такого контракту ФГ «АНТАГРО» відвантажило OU «EVERWELLE» товар (пшениця, код товару 1001990000) на загальну суму 209 468,06 дол. США (екв. 7 659 953,70 грн) за митними деклараціями:
- від 08.09.2022 № 805020/2022/009890 на суму 125 574,40 дол. США (екв. 4 592 080,00 грн), граничний строк надходження валютної виручки 06.03.2023 року;
- від 07.11.2022 № 22UA500090014892U8 на суму 83893,66 дол. США (екв. 3067873,70 грн), граничний строк надходження валютної виручки 05.05.2023 року.
При цьому, позивачем за товар, який поставлявся від нерезидента OU «EVERWELLE» (Republic of Estonia) на поточний рахунок в АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 (USD) отримано оплату на загальну суму 118 468,06 дол. США (екв. 4 332 211,10 грн), що підтверджується платіжними дорученнями:
- від 16.09.2022 №16966_12 в сумі 50000,00 дол. США (екв. 1 828 430,00 грн);
- від 25.10.2022 №16966_9 в сумі 40000,00 дол. США (екв. 1 462 744,00 грн);
- від 02.11.2022 №16966_6 в сумі 20206,80 дол. США (екв. 738 934,39 грн);
- від 15.12.2022 №16966_8 в сумі 8261,26 дол. США (екв. 302 102,71 грн).
Тобто, станом на 26.04.2024 року розрахунки за таким контрактом не були завершені в повному обсязі, зокрема, перевіркою встановлено прострочену дебіторську заборгованість по контракту від 08.07.2022 №2022-08-05, укладеному ФГ «АНТАГРО» з OU «EVERWELLE» (Estonia), в сумі 91000,00 дол. США (екв.3 609 988,20 грн), яка виникла по митних деклараціях :
- від 08.09.2022 №805020/2022/009890 на суму 7 106,34 дол. США (екв. 281 909,93 грн),
- від 07.11.2022 №22UA500090014892U8 в сумі 83 893,66 дол. США (екв. 3 328 078,27 грн) за період з 06.05.2023 по 26.04.2024.
Водночас, 28.10.2022 між ФГ «АНТАГРО», ТОВ «Млин-2018» та OU Everwelle (Евервелі) укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого, ФГ «АНТАГРО» (первісний кредитор) передає право вимоги ТОВ «Млин-2018» (новому кредитору) від OU Everwelle (Евервелі) (боржник) грошову суму у розмірі 91000,00 дол. США по контракту від 08.07.2022 № 2022-08-05.
Внаслідок укладення договору відступлення права вимоги, на переконання позивача, заборгованість компанії нерезидента OU «EVERWELLE» (Estonia) перед ФГ «АНТАГРО» була погашена, оскільки право вимоги боргу у розмірі 91000,00 дол. США по контракту № 2022-08-05 від 08.07.2022 перейшло до ТОВ «Млин-2018».
Аналізуючи обґрунтованість таких тверджень суди попередніх інстанцій зауважили, що в силу приписів статті 514 ЦК України за договором відступлення права вимоги може передаватись дійсне та уже наявне право вимоги щодо сплати грошових коштів, строк перерахування яких настав.
Водночас, відповідно до пункту 5.2 контракту № 2022-08-05 від 08.07.2022, укладеного між ФГ «АНТАГРО» та OU «EVERWELLE» (Estonia), визначено, що 100% вартості кожної партії товару оплачується протягом трьох днів з моменту вивантаження товару та надання Продавцем Покупцеві копій наступних документів: інвойсу (з подальшим надання оригіналу); залізничних накладних з відміткою станції відправлення і Митної служби України; вантажних митних декларацій з підтвердженням про перетин кордону.
Відповідно до пункт 2.1 означеного контракту всі платежі мають бути здійснені протягом 3 банківських днів з моменту виникнення зобов`язання зі здійснення таких платежів.
Таким чином, за висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи, що станом на дату укладення договору про відступлення права вимоги (28.10.2022) позивач не набув права вимоги щодо сплати грошових коштів за поставлену 07.11.2022 партію товару на суму 83 893,66 дол. США за умовами контракту № 2022-08-05 від 08.07.2022, відповідно, 28.10.2022 року ФГ «АНТАГРО» не набуло права відступлення права вимоги щодо сплати 83 893,66 дол. США, оскільки строк їх перерахування не настав та такої заборгованості ще не існувало.
При цьому, судами акцентовано увагу на тому, що у пункті 1 додаткової угоди від 29.10.2022 року до договору про відступлення права вимоги від 28.10.2022 року сторонами наперед вказано, що боржником фактично здійснено оплату на загальну суму 68468,06 дол. США, в т.ч. 02.11.2022 року в сумі 20206,8 дол. США, 15.12.2022 року в сумі 8261,26 дол. США в рахунок погашення заборгованості. Тобто, укладаючи у жовтні 2022 року таку угоду, сторони зазначили про фактично здійснені платежі у листопаді та грудні 2022 року, які станом на 28.10.2022 взагалі не могли відбутися.
Аналізуючи ж покликання позивача на те, що отримання ФГ «АНТАРГО» попередньої оплати за рахунками фактури (інвойсами) № 1 від 01.09.2022 та № 2 від 06.10.2022 свідчить про зміну сторонами порядку оплати та, відповідно, настання права вимоги щодо сплати грошових коштів, суд апеляційної інстанції, зокрема, зауважив, що при встановленні обставин щодо припинення зобов`язань внаслідок відступлення права вимоги за зовнішньоекономічними договорами слід з`ясовувати, чи зміна боржника/кредитора за грошовими вимогами не завдала шкоди експортно-імпортному торговому балансу України, з метою захисту якого і введено відповідні обмеження згідно із Законом № 2473-VIII.
В аспекті наведеного судом апеляційної інстанції встановлено, що у пункті 3 Договору про відступлення права вимоги від 28.10.2022 сторони узгодили, що за передане право вимоги до боржника за основним договором, новий кредитор зобов`язується здійснити оплату у сумі 91000 доларів США, що дорівнює сумі заборгованості. Всупереч наведеному, матеріали справи не містять відомостей про те, що первинний кредитор (ФГ «АНТАГРО» ) отримав від нового кредитора - ТОВ «Млин-2018» оплату у сумі 91000 доларів США, що, в свою чергу, свідчить про недотримання законодавчих умов, за яких допускається відступлення права вимоги.
При цьому, суд критично оцінив твердження позивача про взаємозалік зустрічних вимог ФГ «АНТАГРО» та ТОВ «Млин-2018», оскільки Договором про відступлення права вимоги від 28.10.2022, яким ФГ «АНТАГРО» (первісний кредитор) передало право вимоги ТОВ «Млин-2018» (новому кредитору) від OU Everwelle (Евервелі) (боржника) на грошову суму у розмірі 91000,00 дол. США, не передбачено, що заборгованість може бути погашена шляхом здійснення зарахування раніше існуючого боргу позивача перед ТОВ «Млин-2018».
Також, судами встановлено, що у електронному кабінеті позивача, як користувача АТ «ПУМБ» у розділі «контракти», зовнішньоекономічний контракт від 08.07.2022 року №2022-08-05 відображено як «діючий», сума на контролі « 83893, 66 грн»,. Наведене свідчить, що ФГ «АНТАГРО» не повідомляв банк про зміну кредитора в такому зобов`язанні. Відтак, позивач, як первісний кредитор, залишився відповідальною особою за порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків за експортними операціями.
Долучений позивачем до матеріалів справи скриншот листування із банківською установою був оцінений судами як такий, що жодним чином не спростовує наведені обставини, оскільки з нього чітко вбачається, що ФГ «АНТАГРО» з метою зняття з експортного контролю зовнішньоекономічного договору, укладеного з OU «EVERWELLE», надсилало на адресу ПАТ «ПУМБ» лише договір про відступлення права вимоги від 28.10.2022 без невід`ємних додатків: додаткової угоди від 29.10.2022 року до договору про відступлення права вимоги б/н від 28.10.2022 року, документів, які стосуються проведених оплат та зміни призначення платежів. При цьому, за наслідками розгляду листа позивача банківська установа визначила стан договору про відступлення права вимоги б/н від 28.10.2022 року як «забракований», тобто фактично, операцію було відхилено, а стан договору за зовнішньоекономічними операціями із нерезидентом OU «EVERWELLE» (Estonia) банківською установою визначений як «діючий». 
За наведених вище обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідачем правомірно винесено податкове повідомлення - рішення від 02.09.2024 року № 1085118280707 про застосування до ФГ "АНТАГРО" штрафних санкцій у сумі 3 067 873,70 грн за порушення позивачем граничних строків розрахунків при здійсненні зовнішньоекономічних операцій за зовнішньоекономічним контрактом від 08.07.2022 року № 2022-08-05.
Верховний Суд враховує, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із такими, оскільки така оцінка судами здійснена з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів.
Стосовно посилань скаржника на втручання судів у «дискреційні повноваження» контролюючого органу шляхом самостійної зміни підстав винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, Верховний Суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є перевірка рішень суб`єктів владних повноважень на відповідність чітко визначеним критеріям, зокрема, щодо їх обґрунтованості та законності. 
У цій справі податковий орган в Акті перевірки зафіксував конкретне порушення - недотримання граничних строків розрахунків за експортним контрактом. Відтак, досліджуючи доводи позивача про припинення його зобов`язань внаслідок укладання договору про відступлення права вимоги, суди попередніх інстанцій були зобов`язані надати належну правову оцінку дійсності цього правочину та його спроможності бути підставою для припинення валютного нагляду. Така оцінка судів не є втручанням у дискрецію податкового органу, як не є іншою підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а є необхідною складовою судового контролю, спрямованою на встановлення того, чи дійсно у позивача існували законні підстави для звільнення від відповідальності за ненадходження валютної виручки. Відтак, досліджуючи такі обставини суд діяв в межах заявленої позивачем підстави припинення валютного контролю.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не містить доводів та доказів, які б спростовували помилковість встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи або їх неправильної оцінки.
Таким чином, переглянувши судові рішення в межах вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи, правильність застосування ними норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому в задоволенні касаційної скарги слід відмовити.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року залишити без змін, а касаційну скаргу Фермерського господарства «Антагро», - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх
Судді: О.В. Білоус 
Н.Є. Блажіська