РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2026 року 	м. Рівне	№460/135/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області 	
 	про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі – відповідач) про визнання протиправним рішення від 15.12.2025 №172650010510, зобов`язання зарахувати до страхового стажу час догляду за сином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи за період з 10.03.2005 по 20.09.2005 та з 01.12.2005 по 19.04.2014, період навчання з 01.09.1988 по 27.06.1992 у Професійно-технічному училищі №27 м. Щастя Луганської області, призначити пенсію у відповідності до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, однак відповідач протиправно відмовив, чим порушив його законні права та інтереси. 
Ухвалою суду від 12.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити повністю посилаючись на правомірність прийнятого рішення про відмову у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю страхового стажу необхідної тривалості та не підтвердження періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
Позивач є особою, потерпілою від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською облдержадміністрацією 05.05.1994.
Довідкою від 12.02.2025 №13/03-56, виданою Кричильським старостинським округом Сарненської міської ради Рівненської області підтверджено, що позивач постійно проживав в с.Кричильськ з 01.01.1986 по 29.08.1988 та з 01.06.1992 по 06.06.1994.
09.12.2025 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
15.12.2025 відповідачем прийнято рішення №172650010510, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки не підтверджено проживання у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки на 01.01.1993 та у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи – 25 років.
У цьому рішенні зазначено, що вік заявника становить 54 роки, наявний страховий стаж – 15 років 8 місяців 23 дні, період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 – 2 роки 10 місяців 4 дні.
До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1988 по 27.06.1992 у Професійно-технічному училищі №27 м.Щастя Луганської області, оскільки перетинається з періодом проходження строкової військової служби з 20.12.1988 по 15.11.1990, отримання допомоги по безробіттю з 23.04.2004 по 09.12.2004 у Сарненському районному центрі зайнятості за записами трудової книжки від 07.08.1992 серії НОМЕР_2 , оскільки запис про закінчення отримання допомоги не засвідчено печаткою установи.
До періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 01.06.1992 по 30.06.1992, оскільки заявник згідно диплому навчався в м.Щастя Луганської області.
Вважаючи прийняте рішення протиправним, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 (далі – Закон №1788-ХІІ) застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-IV. Так, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 років.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).
При цьому, умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону №796-XII.
Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII).
При цьому, в примітці до п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII зазначено, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до ч.1 ст.55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше (ч.2 ст.55 Закону №796-XII).
Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, вік виходу на пенсію зменшується на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01.01.1993, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993.
При цьому, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії до 01.01.1993; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку на 2 роки проживання, роботи.
Водночас застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 роки.
Так, відповідно до довідки від 12.02.2025 №13/03-56 позивач був постійно зареєстрований та проживав у с.Кричильськ з 01.01.1986 по 29.08.1988, з 01.06.1992 по 06.06.1994.
Інших доказів проживання у зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.1993 позивачем до матеріалів позовної заяви не надано.
В свою чергу, судом встановлено, що згідно диплому № НОМЕР_3 від 30.06.1992 позивач 01.09.1988 вступив в професійно-технічне училище №27 м.Щастя Луганської області, який закінчив 30.06.1992.
Тобто, вказаним вище дипломом підтверджується факт навчання позивача в професійно-технічному училищі №27 Луганської області у період з 01.09.1988 по 30.06.1992, що спростовує інформацію, викладену у довідці від 12.02.2025 №13/03-56 щодо проживання позивача в с.Кричильськ, зокрема, у період з 01.06.1992 по 30.06.1992.
Суд вважає за необхідне зазначити, що на виконання положень Закону № 1058-ІV постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).
Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17, від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17, від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23.
Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Тобто, враховуючи викладене, в межах даної справи підлягає встановленню факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.
Враховуючи викладене, позивачем не підтверджено період його постійного проживання станом на 01.01.1993 не менше 3-х років у зоні гарантованого добровільного відселення.
Суд враховує, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує особливий статус. Однак, вважає за необхідне вказати, що вказаним Законом №796-ХІІ підтверджується, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії. Однак, користування пільгами визначеними Законом та наявність лише посвідчення відповідної категорії не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниженням віку, відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ.
Таким чином, суд погоджується з висновками відповідача про не підтвердження позивачем факту постійного проживання станом на 01.01.1993 не менше 3 років в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутність у нього права на зменшення пенсійного віку.
Щодо позовних вимог про зобов`язання зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1988 по 27.06.1992 у Професійно-технічному училищі №27 м.Щастя Луганської області, суд зазначає таке.
Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
В свою чергу, перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначено статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991.
Згідно з пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно з п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
Відповідно до п. 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Отже період навчання зараховується до стажу роботи та такий період підтверджується, зокрема, дипломами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 , диплому № НОМЕР_3 , військового квитка НОМЕР_4 , позивач у період з 01.09.1988 по 30.06.1992 навчався в професійно-технічному училищі №27 м.Щастя Луганської області та з 20.11.1988 по 15.11.1990 проходив військову службу.
Таким чином, суд погоджується з відповідачем, що період навчання позивача перетинається з військовою службою, однак переривання навчання та проходження строкової служби не є підставою для не врахування позивачу періоду навчання до страхового стажу.
З цього приводу суд зауважує, що проходження позивачем військової служби відбулося з відповідною перервою періоду навчання у технікумі, що жодним чином не перешкоджає обрахувати та врахувати тривалість як одного, так й іншого.
Відповідно до розрахунку стажу (форма РС-право) до страхового стажу позивача зараховано період проходження військової служби з 20.12.1988 по 15.11.1990.
Отже, до страхового позивача підлягає врахуванню період навчання з 01.09.1988 по 19.12.1988 та з 16.11.1990 по 30.06.1992.
Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу часу догляду за сином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи за період з 10.03.2005 по 20.09.2005 та з 01.12.2005 по 19.04.2014, суд враховує наступне.
Пунктом 13 ч. 1 ст. 30 Закону №796-XII передбачено, що потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, в тому числі, у вигляді зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.
Як передбачено п. 11 Порядку №637 час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення; заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.
Зміст правової норми пункту 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" свідчить, що пільга у вигляді зарахування до стажу часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років надається тільки одному з батьків. Саме з цією метою в пункті 11 Порядку №637 визначена необхідність надання для особи, яка хоче отримати таку пільгу, передбачену пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", заяви про те, що ніхто з батьків такою пільгою ще не скористався.
Так, судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . 
ОСОБА_2 має статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_6 , виданим Рівненською облдержадміністрацією 16.12.2002.
У період з 10.03.2005 по 20.09.2005 та з 01.12.2005 по 19.04.2014 не перебував на роботі або ж не займався іншою діяльністю, яка відповідно до законодавства може бути зарахована до його загального страхового стажу.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем надавалася заява про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Відтак, вимоги пункту 11 Порядку №637 для отримання передбаченої пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пільги, позивачем дотримані не були.
Отже, наразі підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення ним догляду за потерпілою від Чорнобильської катастрофи дитиною до досягнення 12-річного віку відсутні, а тому заявлені в цій частині позовні вимоги є безпідставними.
Разом з цим, зі змісту рішення про відмову у призначенні пенсії №172650010510 від 15.12.2025 вбачається, що Пенсійним органом до страхового стажу позивача не зараховано отримання допомоги по безробіттю з 23.04.2004 по 09.12.2004 у Сарненському районному центрі зайнятості за записами трудової книжки від 07.08.1992 серії НОМЕР_2 , оскільки запис про закінчення отримання допомоги не засвідчено печаткою установи.
З цього приводу, суд зазначає таке.
Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-III (далі - Закон №1533-III) визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).
Відповідно до статті 21 Закону №1533-III страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем. Період, протягом якого застрахована особа була звільнена відповідно до цього Закону від сплати страхових внесків або отримувала виплати за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій усіх видів, включається до страхового стажу.
Згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до стажу роботи, що дає право на пенсію зараховується, зокрема, періоди одержання допомоги по безробіттю.
Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до підпункту «е» пункту 2.18 Інструкції №58 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення.
Судом встановлено, що трудова книжка позивача НОМЕР_2 містить такі записи, зокрема: 
запис №8 23.04.2004 розпочато виплату допомоги по безробіттю Сарненським РЦЗ (наказ №040423 від 23.04.2004);
запис №9 09.12.2004 припинено виплату допомоги по безробіттю (наказ №050314 від 14.03.2005).
Відповідні записи у трудовій книжці містять підстави внесення, скріплені підписом посадової особи державного органу, періоди не накладаються, виконані розбірливим почерком.
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача, відповідачем суду не надано.
Періоди виплати допомоги по безробіттю підтверджується також довідкою Сарненського районного центру зайнятості від 11.04.2025 №489.
Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей.
Отже, у цьому випадку період отримання допомоги по безробіттю з 23.04.2004 по 09.12.2004 (7 місяців 17 днів) підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Як вже зазначалося вище по тексту рішення позивачем не підтверджено період його постійного проживання станом на 01.01.1993 не менше 3-х років у зоні гарантованого добровільного відселення, з огляду на що право на зниження пенсійного віку на 6 років у позивача відсутнє.
Однак, враховуючи встановлені судом обставини щодо протиправного не зарахування до страхового стажу позивача періодів навчання та отримання допомоги по безробіттю, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.12.2025 №172650010510 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню в частині відмови зарахувати відповідні спірні періоди.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинення дій задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.12.2025 №172650010510 в частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів навчання у Професійно-технічному училищі №27 м.Щастя Луганської області з 01.09.1988 по 19.12.1988 та з 16.11.1990 по 30.06.1992 та періоду отримання допомоги по безробіттю у Сарненському районному центрі зайнятості з 23.04.2004 по 09.12.2004.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання у Професійно-технічному училищі №27 м.Щастя Луганської області з 01.09.1988 по 19.12.1988 та з 16.11.1990 по 30.06.1992 та період отримання допомоги по безробіттю у Сарненському районному центрі зайнятості з 23.04.2004 по 09.12.2004.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судові витрати в розмірі 665,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22,м. Вінниця,Вінницький р-н, Вінницька обл.,21005. ЄДРПОУ/РНОКПП 13322403) 

Повний текст рішення складений 20.03.2026.

Суддя       Олег ГРЕСЬКО