П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/6291/25	
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В.С.
Дата і місце ухвалення 23.09.2025р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів: Єщенка О.В., 
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:
18.06.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області, в якому просив: 
-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у врахуванні навчання на денній формі у Вознесенському сільськогосподарському технікумі Миколаївської області з 01.09.1977 року по 05.02.1981 року на підставі довідки № 56 від 22.02.2022 та періоди роботи з 21.02.2000 року по 01.02.2002 року в АТ «Вознесенський сиркомбінат» Миколаївської області на підставі трудового договору від 21.02.2000 року і додатком до договору від 21.02.2002 року;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у проведенні з 01.03.2023 року індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується при обчисленні пенсії у розмірі 1.197; 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у проведенні з 01.03.2024 року індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується при обчисленні пенсії у розмірі 1.0796; 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у проведенні з 01.03.2025 року індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується при обчисленні пенсії у розмірі 1.115; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок пенсії за віком, починаючи з 24.06.2022 року із зарахуванням до страхового стажу період навчання на денній формі у Вознесенському сільськогосподарському технікумі Миколаївської області з 01.09.1977 року по 05.02.1981 року на підставі довідки № 56 від 22.02.2022 та періоди роботи з 21.02.2000 року по 01.02.2002 року в АТ «Вознесенський сиркомбінат» Миколаївської області на підставі трудового договору від 21.02.2000 року і додатком до договору від 21.02.2002 року, що перебувають у пенсійній справі, та виплатити заборгованість, яка виникла у зв`язку з таким перерахунком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 01.03.2023 року індексацію пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується при обчисленні пенсії у розмірі 1.197, у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 24.06.2022 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 01.03.2024 року індексацію пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується при обчисленні пенсії у розмірі 1.0796 та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.03.2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 01.03.2025 року індексацію пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується при обчисленні пенсії у розмірі 1.115 та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.03.2025 року.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 року адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в частині про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії за період з 01.03.2023 року по 17.12.2024 року (включно) було залишено без розгляду.
Залишаючи позовні вимоги в частині без розгляду, суд першої інстанції вказав на те, що позивач заявив вимоги про зобов`язання відповідача здійснити індексацію його пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, з 01.03.2023 року - 1,197, з 01.03.2024 року - 1,0796, з 01.03.2025 – 1,115. Посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28.01.2025 року у справі № 400/4663/24, Миколаївський окружний адміністративний суд дійшов висновку про те, що права позивача можуть бути захищені судом з 18.12.2024 року - тобто в межах шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, а не з 01.03.2023 року, як просив позивач, а тому позовні вимоги за період з 01.03.2023 року по 17.12.2024 року (включно) слід залишити без розгляду відповідно до статті 123 КАС України.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу період навчання на денній формі у Вознесенському сільськогосподарському технікумі Миколаївської області з 01.09.1977 року по 05.02.1981 року на підставі довідки № 56 від 22.02.2022.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання на денній формі у Вознесенському сільськогосподарському технікумі Миколаївської області з 01.09.1977 року по 05.02.1981 року на підставі довідки № 56 від 22.02.2022.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови в проведенні індексації пенсії ОСОБА_1 з 18.12.2024 року із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії у розмірах 1,197, 1,0796 та з 01.03.2025 із застосуванням коефіцієнта збільшення у розмірі 1,115.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити індексацію пенсії ОСОБА_1 з 18.12.2024 року із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії у розмірах 1,197, 1,0796 та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити індексацію пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2025 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115 (з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1,197, 1,0796) та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від27.10.2025 року подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу було повернуто апелянту.
ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 року, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи.
У поданій апеляційній скарзі апелянт вказував на те, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 280/309/23 були визнані протиправними та скасовані рішення відповідачів по справі і зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 03.03.1991р. по 12.05.1981р. та з 01.09.1983 р. по 01.09.1984р., а також призначити пенсію за віком з 24.06.2022року. Зазначив, що на дату звернення до суду страховий стаж становив 28 років 4 місяці 27 днів, при цьому до страхового стажу були включені періоди навчання 1977-1881р.р та періоди роботи в AT «Вознесенський сиркомбінат» з 2000-2001р.р. у повному обсязі, що підтверджується формою PC-право по пенсійній справі №143650005683 від 01.12.2022 року.
Однак, як зазначає апелянт, з 24.06.2022 року відповідач безпідставно зменшив його страховий стаж до 25 років 4 місяців 20 днів, виключивши із страхового стажу період навчання з 01.09.1977р. по 05.02.1981р. у Вознесенському сільськогосподарському технікумі на денній формі навчання та періоди роботи за трудовим договором від 21.02.2000р. на AT «Вознесенський сиркомбінат» з 21.02.2000р. по 01.02.2002р., що вплинуло на розрахунок заробітку для обчислення пенсії, коефіцієнт стажу, і як наслідок, призвело до зменшення розміру його пенсії.
Апелянт звернув увагу на те, що відповідач частково включив періоди роботи в AT «Вознесенський сиркомбінат» за березень, серпень та жовтень 2000р., та з 01.02.2001 по 31.12.2001р. на підставі даних персоніфікованого обліку, але, як вважає апелянт, за внесення даних має відповідати страхувальник, роботодавець, а не робітник.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що обрахунок страхового стажу за персоніфікованим обліком відбувається з 01.01.2004 року згідно ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», до впровадження системи персоніфікованого обліку страховий стаж обчислюється на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Щодо індексації та перерахунку пенсії апелянт вважає, що вони мають здійснюватися за весь період з дати призначення пенсії, а не з 18.12.2024р., як визначив суд першої інстанції.
Позивач посилається на те, що він має право на зарахування до страхового стажу періоду роботи в АТ «Вознесенський сиркомбінат» та на перерахунок і виплату пенсії за віком з дати її призначення, а саме – з 24.06.2022року.
На думку апелянта, судом першої інстанції у судовому рішенні не зазначені підстави відмови у перерахунку пенсії при обов`язку відповідача включити період навчання в учбовому закладі та не зазначена дата включення періоду навчання до страхового стажу.
На підставі викладеного апелянт просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити; допустити негайне виконання судового рішення.
В свою чергу Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області також подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи.
Апелянт посилався на те, що механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначено Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 (далі – Порядок № 124). Апелянт вказав, що згідно пункту 1 Порядку № 124, його дія поширюється не лише на проведення індексації пенсій у 2019 році, а й на її проведення в наступні роки. 
Відповідно до абзаців першого і другого пункту 5 Порядку № 124 у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 р. на коефіцієнт, визначений згідно з абзацом першим пункту 4 цього Порядку. Кожен наступний перерахунок у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. 
З огляду на зазначені положення Порядку № 124 апелянт вказував на те, що базовою величиною середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої обчислюється індексація пенсій за віком, є виключно показник середньої заробітна плата станом на 01.10.2017 року.
Як вказав апелянт, що відповідно до даних, розміщених на вебсайті Пенсійного фонду України, середня заробітна плата за 2014 рік становила 3149,45 грн, 2015 рік – 3661,41 грн, за 2016 рік – 4482,35 грн. Отже, середній показник станом на 01.10.2017 року становить 3764,40 грн. ((3149,45 грн + 3661,41 грн + 4482,35 грн) : 3 = 3764,40 грн).
Апелянт також зазначив, що при обчисленні пенсії позивачу Головне управління застосувало показник середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, в розмірі 10846,37 грн., який перевищує показники 7405,03 грн. та 7994,47 грн., розраховані відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року № 168 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році” та постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 року № 185 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році”.
Також апелянт посилався на те, що при призначенні пенсії позивача застосовано показник середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, в розмірі 10846,37 грн. (за 2019-2021 роки), тоді як на коефіцієнт збільшення 1,115 підвищуються пенсії, які розраховано з врахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні у розмірі 3764,40 грн. З огляду на зазначене апелянт зазначає, що індексація пенсії позивача з 01.03.2025 року проведена відповідно до пп. 6 п. 2 Постанови № 209, тобто із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для призначення пенсії у 2022 році, — 1,046. 
З огляду на викладене апелянт вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії позивача з 01.03.2025 року відповідно до Постанови № 209 з урахуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,115. 
На думку апелянта, помилковим є висновок суду, що відповідач неправомірно не застосував середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, в розмірі 10846,37 грн. та коефіцієнти збільшення показника заробітної плати відповідно 1,197, 1,0796 та 1,115.
Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині проведення індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії у розмірах 1,197, 1,0796 та 1,115.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне: 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово 22.06.2022 року, 22.09.2022 року та 01.12.2022 року, звертався до органів Пенсійного фонду України із заявами про призначення пенсії за віком, однак рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 01.07.2022 року №143650005683, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.09.2022 року №143650005683 та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 01.12.2022 року №143650005683 у призначенні пенсії йому було відмовлено.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року у справі №280/309/23, яке набрало законної сили 16.06.2023 року, були визнані протиправними та скасовані рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії, прийняті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області від 01.07.2022 року №143650005683, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.09.2022 року №143650005683, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 01.12.2022 року №143650005683. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі «Україна» с.Дівізія Гатарбунарського району Одеської області з 03.03.1981 по 12.05.1981 та період роботи в колгоспі «Заповіт Ілліча» Вознесенського району Миколаївської області з 01.09.1983 по 01.09.1984, а також призначити пенсію за віком з 24.06.2022 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На даний час ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та з 24.06.2022 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Зі змісту судового рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року у справі №280/309/23, убачається, що відмовляючи у призначенні ОСОБА_1 пенсії ГУ ПФУ у Київській області у рішенні від 01.07.2022 року №143650005683 зазначило, що страховий стаж позивача складає 28 років 2 місяці 19 днів, тоді як відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідним є страховий стаж 29 років. Також вказано, що до страхового стажу позивача не зарахований період роботи з 09.07.1991 по 13.02.1992, оскільки виправлено дату при прийнятті та наказ при звільненні з роботи.
У рішенні від 29.09.2022 року №143650005683 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області вказувало на наявність у позивача страхового стажу 28 років 2 місяці 20 днів. Також у рішенні орган Пенсійного фонду посилався на те, що до страхового стажу позивача не зараховано: період роботи з 09.07.1991 по 13.02.1992 оскільки в трудовій книжці від 07.06.1989 року наявні виправлення, в трудовій книжці від 15.03.1981 року запис про роботу завірено іншим підприємством; трудовий договір від 21.02.2022 оскільки прізвище в підпису на договорі ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 ; період підприємницької діяльності з 30.01.1997 по 31.12.2003 оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків.
У рішенні від 07.12.2022 року №143650005683 Головне управління ПФУ в Запорізькій області вказувало на наявність у позивача страхового стажу 28 років 4 місяці 27 днів. Згідно цього рішення до страхового стажу позивача не були зараховані періоди його роботи у колгоспах згідно трудової книжки з 03.03.1981 по 12.05.1981 та з 01.09.1983 по 01.09.1984, оскільки відсутня повна підстава внесення записів про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум вихододнів.
Таким чином первинно при вирішенні питання про призначення позивачеві пенсії органами Пенсійного фонду був розрахований стаж позивача та такий стаж складав 28 років 4 місці.
Звертаючись із даним позовом до суду першої інстанції, позивач вказував на те, що після ухвалення Запорізьким окружним адміністративним судом рішення від 13.03.2023 року у справі №280/309/23, яким було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області додатково зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 03.03.1981 по 12.05.1981 та з 01.09.1983 по 01.09.1984, після чого його стаж мав складати 29 років 8 місяців 18 днів, органом Пенсійного фонду України був здійснений розрахунок стажу, внаслідок якого стаж його роботи був зменшений до 25 років 4 місяців 20 днів.
З листа-відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 29.05.2025 року № 8056-7029/Р-02/8-1400/25 убачається, що позивачу не був зарахований до стажу період його навчання у технікумі з 01.09.1977 року по 05.02.1981 року, у зв`язку з тим, що у доданій до заяви про призначення пенсії довідці про навчання від 14.02.2022 року № 56, виданій Вознесенським коледжем Миколаївського національного аграрного університету містіться відомості про зарахування до технікуму у 1977 році, а також про те, що у 1981 році – допущений до державних іспитів, закінчив технікум, здобув кваліфікацію агронома-плодоовочевода та отримав диплом, однак інформація про дату присвоєння відповідної кваліфікації та про дату закінчення навчання у довідці відсутня. Також у листі орган Пенсійного фонду зазначив, що довідку від 14.02.2022 року № 56 видано ОСОБА_4 , що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_1 ».
Крім того у поданому позові позивач вказував на те, що Головним управлінням ПФУ не зарахований до його стажу період його роботи за трудовим договором у АТ «Вознесенський сиркомбінат» з 21.02.2000 року по 01.02.2002 року.
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність відмови ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо зарахування до стажу позивача періоду його навчання у технікумі з 01.09.1977 року по 05.02.1981 року, однак вказав на безпідставність про зарахування стажу роботи у АТ «Вознесенський сиркомбінат» з 21.02.2000 року по 01.02.2002 року, з огляду на те, що такий стаж вже зарахований відповідачем.
Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 26 Закону № 1058-IV визначені умови призначення пенсії за віком.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж обчислюється в місяцях.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.01.2004 року) зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 8 Порядку № 637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Як встановлено судом в ході розгляду справи, при зверненні за призначенням пенсії ОСОБА_1 надав до Пенсійного фонду довідку № 56 від 14.02.2022 року, видану Вознесенським коледжем Миколаївського національного аграрного університету, в якій зазначено, що він навчався у Вознесенському сільськогосподарському технікумі на денній формі навчання спеціальності «Плодоовочівництво». У довідці також вказано, що він був зарахований в число учнів технікуму у 1977 році згідно наказу № 58 від 19.09.1977 року, та у 1981 році згідно наказу № 6 від 05.02.1981 року був допущений до державних іспитів, закінчив технікум, здобув кваліфікацію агронома-плодоовочевода та отримав диплом серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Таким чином подана позивачем довідка містить відомості про період навчання позивача у Вознесенському сільськогосподарському технікумі з 1977 року по 1981 рік.
В якості підстави для відмови у зарахуванні періоду навчання позивача до його страхового стажу відповідач посилався на те, що у довідці відсутні відомості про дату присвоєння відповідної кваліфікації та про дату закінчення навчання. Крім того вказано на те, що довідку від 14.02.2022 року № 56 видано « ОСОБА_4 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_1 ». 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність тверджень відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду його навчання в технікумі, з огляду на те, що подана позивачем довідка містить відомості щодо періоду навчання позивача, а також про дату закінчення навчання (наказ № 6 від 05.02.1981). 
Таким чином наданою довідкою підтверджено, що позивач навчався у Вознесенському сільськогосподарському технікумі Миколаївської області з 01.09.1977 року по 05.02.1981 року, що дає йому право на зарахування відповідного періоду до страхового стажу.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що зазначення у довідці про те, що вона видана ОСОБА_4 , що, як вказує відповідач, не відповідає паспортним даним « ОСОБА_1 », не може бути підставою для неврахування спірного періоду навчання позивача, оскільки очевидним є допущення описки у зазначенні прізвища позивача.
Більш того, судом апеляційної інстанції були витребувані матеріали пенсійної справи позивача та встановлено, що 23.05.2025 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов лист відокремленого структурного підрозділу «Вознесенський фаховий коледж Миколаївського національного аграрного університету» від 21.05.2025 року № 159 «Щодо скасування довідки про навчання №56 від 14.02.2022 року», в якому повідомлено, що громадянин ОСОБА_1 отримав довідку про навчання в період з 1977 по 1981 роки, з вказаним прізвищем « ОСОБА_2 », як зазначалося у архівних документах закладу освіти. При отриманні довідки зауважень, стосовно не правильного написання прізвища, не було. Вказано, що у травні 2025 року громадянин ОСОБА_1 , випускник Вознесенського сільськогосподарського технікуму, повторно звернувся до коледжу та надав усну інформацію про отримання дублікату диплома молодшого спеціаліста. Після надання додаткової інформації в архівних документах було підтверджено факт видачі дубліката диплома молодшого спеціаліста НОМЕР_3 , відповідно до наказу №88 від 13.12.1983р. у зв`язку з помилковим написанням прізвища випускника відділення плодоовочевода було замовлено та оформлено дублікат на прізвище: ОСОБА_1 , що підтверджується записами в книзі наказів та реєстраційній книзі видачі документів про освіту. 
У зв`язку з вище викладеним Вознесенський фаховий коледж Миколаївського національного аграрного університету просив вважати недійсною довідку про навчання, видану у 2022 році № 56 від 14.02.2022 року на ім`я ОСОБА_4 та надав виправлену довідку від 21.05.2025 року № 160, оформлену згідно з відомостями про навчання особи відповідно до архівних документів. 
Враховуючи все вищезазначене підстави для неврахування до страхового стажу позивача періоду його навчання у технікумі у 01.09.1977 року по 05.02.1981 року відсутні.
Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на те, що первинно органами Пенсійного фонду України зазначений вище період навчання позивача був зарахований до страхового стажу позивача, про що свідчать наявні в матеріалах справи розрахунки страхового стажу, однак в подальшому відповідачем вказаний період навчання був безпідставно виключений зі страхового стажу позивача без повідомлення позивача про причини такого виключення до моменту його звернення з відповідним запитом.
З огляду на все вище викладене колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його навчання на денній формі у Вознесенському сільськогосподарському технікумі Миколаївської області з 01.09.1977 року по 05.02.1981 року та здійснити відповідний перерахунок пенсії за віком, починаючи з 24.06.2022 року, тобто з дати призначення позивачу пенсії за віком, з урахуванням виплачених сум.
В свою чергу судом першої інстанції при задоволенні вказаної вище позовної вимоги не було визначено обов`язок пенсійного органу здійснити відповідний перерахунок пенсії позивача у зв`язку із збільшенням страхового стажу, на що вірно вказує позивач.
Що стосується позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи на підставі трудового договору в АТ «Вознесенський сиркомбінат» з 21.02.2000 року по 01.02.2002 року, слід зазначити наступне:
Відмовляючи у задоволенні вказаних вище позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що період роботи позивача з 21.02.2000 року по 01.02.2002 року в АТ «Вознесенський сиркомбінат» Миколаївської області на підставі трудового договору від 21.02.2000 року і додатком до договору від 21.02.2002 року був зарахований відповідачем до страхового стажу позивача.
У поданому відзиві Головне управління ПФУ в Миколаївській області вказало на те, що страховий стаж за період роботи з 21.02.2000 року по 01.02.2002 року в АТ «Вознесенський сиркомбінат» враховано за даними персоніфікованого обліку: з 01.03.2000 по 31.03.2000, з 01.08.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 31.10.2000 та з 01.02.2001 по 31.12.2001. 
З огляду на це відповідач вважав, що правові підстави для зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу відсутні.
Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:
Згідно записів трудової книжки № НОМЕР_4 , ОСОБА_1 з 21.02.20000 року працював в АТ «Вознесенський сиркомбінат» на посаді юрисконсульта за договором цивільно-правового характеру строком на три роки до 21.02.2003 року.
Позивачем також був наданий відповідний трудовий договір, укладений з АТ «Вознесенський сиркомбінат» разом із додатком.
Враховуючи те, що період, про зарахування якого просить позивач, стосується періоду ще до набрання чинності Законом № 1058-IV, тобто до 01.01.2004 року, а також те, що вказаний період роботи позивача в повній мірі підтверджений записами трудової книжки, а також і наданим договором від 21.02.2000 року, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні підстави для зарахування всього спірного періоду роботи позивача до трудового стажу позивача, а саме, періоду роботи в АТ «Вознесенський сиркомбінат» з 21.02.2000 року по 01.02.2002 року.
Слід зазначити, що згідно ст. 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
За висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11.10.2023 р. у справі за №340/1454/21 відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Також колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, згідно з якими за змістом норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Тому, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, факт не сплати підприємством страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів її роботи на такому підприємстві.
Враховуючи все вище зазначене колегія суддів вважає протиправним зарахування Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області до страхового стажу позивача лише певних періодів його роботи в АТ «Вознесенський сиркомбінат», зокрема, з 01.03.2000 по 31.03.2000, з 01.08.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 31.10.2000 та з 01.02.2001 по 31.12.2001 за даними персоніфікованого обліку та доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача весь період його роботи АТ «Вознесенський сиркомбінат» з 21.02.2000 року по 01.02.2002 року та з метою належного та ефективного способу захисту порушених відповідачем прав позивача здійснити відповідний перерахунок пенсії позивача з дати її призначення, тобто з 22.06.2022 року.
З огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.
Що стосується вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 01.03.2023 року індексацію пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується при обчисленні пенсії у розмірі 1.197, 1,0796 та 1,115 та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії, колегія суддів зазначає наступне:
Відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. №1282-XII (далі - Закон №1282-XII).
Згідно із абзацом другим частини першої статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
Положеннями статей 4, 6 Закону №1282-XII передбачено, що економічною підставою для проведення індексації грошових доходів населення є факт, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Ознаками, що характеризують індексацію доходів громадян, є місце отримання відповідних доходів, а також джерела їх фінансування (частина перша статті 9 Закону №1282-XII).
Таким чином, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, яка має систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою сум при розрахунку пенсії.
Обов`язковий характер індексації визначений статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000р. №2017-III (далі - Закон №2017-III), у якій зазначається, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга статті 19 Закону №2017-III).
У зв`язку із необхідністю вдосконалення пенсійного забезпечення громадян, визначення дати щорічної індексації пенсії та кола осіб, яким пенсії індексуються, 15.02.2022р. було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства» №2040-ІХ, яким частину п`яту статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» викладено в новій редакції.
Так, частиною п`ятою статті 2 Закону №1282-XII в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства» визначено, що індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону №1058-IV.
За правилами частини другої статті 9 Закону №1282-XII порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
З метою забезпечення ефективної реалізації права громадян на перерахунок їх пенсії, на виконання вимог статті 42 Закону №1058-IV Кабінет Міністрів України постановою від 20.02.2019р. №124 затвердив Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №124), яким визначив механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Згідно з пунктом 5 Порядку №124 у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 року на коефіцієнт, визначений згідно з абзацом першим пункту 4 цього Порядку.
Кожен наступний перерахунок у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Пунктом 4 Порядку №124 визначено, що коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається за такою формулою: К=((ЗСЦ+ЗСЗ)х50%/100%)+1%,
де ЗСЦ - показник зростання споживчих цін за попередній рік (у відсотках);
ЗСЗ - показник зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (у відсотках), що визначається за такою формулою:
ЗСЗ = Псзп (1): Псзп(2) х 100% - 100%,
де Псзп (1) - показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення;
Псзп (2) - показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарні роки, що передують року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду України для фінансування виплати пенсій у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування коефіцієнт щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, може бути збільшено, але він не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарних роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається щороку Кабінетом Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду України. При цьому в разі відсутності даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, для визначення розміру коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, враховується наявна заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, з наступним перерахунком зазначеного коефіцієнта для підвищення пенсії відповідно до цього Порядку.
Перерахунок пенсій відповідно до цього Порядку проводиться щороку з 1 березня.
Запровадивши удосконалений механізм щорічної індексації пенсій, зокрема особам, пенсія яким призначена за Законом №1058-IV, для сталості пенсійного забезпечення громадян та видатків на його фінансування, держава взяла на себе зобов`язання забезпечити підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін шляхом підвищення пенсій із застосуванням нового уніфікованого механізму через збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, і який враховувався для обчислення пенсії, який не є сталим, та підвищення рівня матеріального забезпечення найбільш вразливих верств населення з числа пенсіонерів.
Пунктом 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 2023 рік зупинено дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
У свою чергу, пунктом 8 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що у 2023 році, зокрема, частина друга статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосовуються у порядку, на умовах та у строки, що визначені Кабінетом Міністрів України.
З метою реалізації пункту 8 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №168, пунктом 1 якої установлено, що з 01.03.2023р. перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою №124, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,197.
У подальшому, 23.02.2024р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову №185, пунктом 1 якої установлено, що з 01.03.2024р. перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою №124, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,0796.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» з 1 березня 2025 року перерахунок пенсій згідно з Порядком №124, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115.
Таким чином, індексація пенсій у подальшому відповідно до постанов №185 та №209 проводиться згідно з Порядком №124 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії станом на 01.10.2017р. на відповідні коефіцієнти.
Положення Порядку №124 не узгоджені з приписами частини другої статті 42 Закону №1058-IV, оскільки по-різному визначають показник, який збільшується на відповідні коефіцієнти:
показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (за приписами Закону №1058-IV);
показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, станом на 01.10.2017р. (за приписами Порядку №124).
Відповідно до статті 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, серед іншого, за принципами: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу).
Так, принцип законодавчого визначення умов і порядку його здійснення, полягає у забезпеченні чітких, рівних та прозорих правил для всіх суб`єктів, що беруть участь у цій системі. Умови, права та обов`язки щодо пенсійного страхування встановлюються виключно законами України. Це забезпечує правову визначеність і недопущення свавільного регулювання. При цьому, цей принцип також передбачає рівність прав і гарантій, адже законодавство повинно гарантувати однакові умови участі в системі для всіх осіб, незалежно від їхнього соціального чи економічного статусу. Крім того, зазначений принцип загальнообов`язкового державного пенсійного страхування полягає у прозорості умов нарахування пенсій, обчислення страхового стажу, розмір внесків і виплат, що дає змогу громадянам чітко розуміти свої права та обов`язки. Цей принцип правового регулювання також втілює принцип соціальної справедливості, адже законодавчо врегульовані умови покликані забезпечити справедливий розподіл пенсійних коштів між усіма учасниками системи, враховуючи сплачені внески та тривалість страхового стажу.
Принцип диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу) спрямований на забезпечення соціальної справедливості та мотивації до участі в системі страхування. Оскільки розмір пенсії прямо залежить від тривалості страхового стажу - чим довший стаж, тим вищий розмір пенсії. Це стимулює громадян працювати довше та сплачувати страхові внески протягом більшого періоду. Крім того, пенсійні виплати обчислюються з урахуванням заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески. Більший розмір заробітної плати означає більший внесок до Пенсійного фонду, що впливає на кінцевий розмір пенсії. Отже, вказаний принцип стимулює громадян працювати офіційно, отримуючи легальну заробітну плату, з якої сплачуються страхові внески, адже це безпосередньо впливає на майбутні пенсійні виплати. Отже, принцип диференціації розмірів пенсії залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати спрямований на створення прозорої, справедливої та економічно обґрунтованої пенсійної системи. Він забезпечує зв`язок між внесками, зробленими до Пенсійного фонду, і рівнем соціального забезпечення у пенсійному віці.
Таким чином, законодавче визначення умов і порядку загальнообов`язкового державного пенсійного страхування забезпечує передбачуваність, стабільність і довіру до пенсійної системи. Це є ключовою складовою соціального захисту населення.
Отже, абзац перший в сукупності з абзацом другим пункту 5 Порядку №124 повинні застосовуватися у відповідності з частиною другою статті 42 Закону №1058-IV, тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії під час її призначення.
В іншому випадку відповідно до частини третьої статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Повноваження суду не застосовувати нормативно-правовий акт у разі висновку про його суперечність Конституцій України закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту кореспондує з принципом верховенства права.
При цьому, дотримання принципу верховенства права можливе лише за умови застосування судами під час розгляду та вирішення справ законодавчого акта, який відповідає критерію «якості закону».
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019р. у справі №913/204/18, від 10.03.2020р. у справі №160/1088/19).
У випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Таким чином, при проведенні перерахунку пенсій, призначених у 2020-2023 роках згідно з Законом №1058-IV, у зв`язку з щорічною індексацією, збільшенню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, як це передбачено частиною другою статті 42 Закону №1058-IV, який в даному випадку становить 10846,37 грн.
Застосуванню також підлягають відповідні постанови Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» від 24.02.2023р. №168, «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» від 24.02.2024р. №185, «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» від 25.02.2025р. №209.
Порядок №124 підлягає застосуванню виключно в частині, яка не суперечить положенням Закону №1058-IV.
З огляду на визначення загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами застосування при проведенні індексації пенсій починаючи з 2020 року відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV, положень пункту 5 Порядку №124, є протиправним.
З врахуванням вищевикладеного, абзац 1 в сукупності з абзацом 2 пункту 5 Порядку №124 повинні застосовуватися лише у відповідності з частиною другою статті 42 Закону №1058-IV, тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення вказаної пенсії.
Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 18.02.2025р. по справі №160/15379/24, від 20.02.2025р. по справі №560/12058/24.
Таким чином, доводи апеляційної скарги Головного управління ПФУ в Миколаївській області не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга Головного управління ПФУ в Миколаївській області задоволенню не підлягає.
Згідно ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Колегія суддів зазначає, що за встановлених у даній справі обставин, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи та порушено норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Частиною 1 статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року скасувати.
Прийняти у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити. 
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його навчання на денній формі у Вознесенському сільськогосподарському технікумі Миколаївської області з 01.09.1977 року по 05.02.1981 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ЄДРПОУ 13844159) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) період його навчання на денній формі у Вознесенському сільськогосподарському технікумі Миколаївської області з 01.09.1977 року по 05.02.1981 року з моменту призначення пенсії - з 24.06.2022 року.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 21.02.2000 року по 01.02.2002 року в АТ «Вознесенський сиркомбінат» на підставі трудового договору від 21.02.2000 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 21.02.2000 року по 01.02.2002 року в АТ «Вознесенський сиркомбінат» на підставі трудового договору від 21.02.2000 року з моменту призначення пенсії, а саме, з 24.06.2022 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 24.06.2022 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо проведенні індексації пенсії ОСОБА_1 з 18.12.2024 року із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії у розмірах 1,197, 1,0796 та з 01.03.2025 року із застосуванням коефіцієнта збільшення у розмірі 1,115.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести ОСОБА_1 з 18.12.2024 року перерахунок та виплату пенсії у відповідності до частини другої статті 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, на коефіцієнт збільшення, згідно Постанов Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році” на 1,197; від 23 лютого 2024 року № 185 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році” на 1,0796. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести ОСОБА_1 з 01.03.2025 року перерахунок та виплату пенсії у відповідності до частини другої статті 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, на коефіцієнт збільшення, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року № 209 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році” на 1,115.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук