Справа № 603/121/26
Провадження №2/603/134/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

16 квітня 2026 року	м. Монастириська	

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Пасічник А.З.,
при секретарі судового засідання Сандалюку О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Представник – Паладич А.О., яка діє на підставі довіреності б/н від 28 січня 2026 року в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за договором № 5238935 від 10 січня 2025 року в розмірі 16 741,49 грн, а також понесені судові витрати.
В обґрунтування заявлених вимог представник зазначила про те, що 10 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі – ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 укладений Договір № 5238935, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в гривні в сумі 5 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 0,95 % на день. В окремих випадках, вcтановлених Договором (що в свою чергу не передбачають неналежне виконання позичальником зобов`язань) може застосовуватися знижена (акційна) процентна ставка, яка становить 0,95 % на день. ТОВ «Лінеура Україна», свої зобов`язання за Кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника за № НОМЕР_1 , яку останній зазначив при оформленні кредиту. В свою чергу, відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, не здійснивши передбачені договором платежі вчасно, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 29.09.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Cвеа Фінанс» укладений Договір факторингу за № 01.02-38/25, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5238935, заборгованість за яким складає: 16 741,49 грн. На підставі наведеного просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача зазначену заборгованість. 
Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2026 року позовна заява ТОВ «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
ТОВ «Свеа Фінанс» не забезпечили явку представника в судове засідання. В матеріалах справи є клопотання представника, в якій остання просила цивільну справу розглядати у відсутності представника позивача. Також зазначила про те, що позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, не повідомивши про причини неявки, до початку розгляду справи по суті відзиву на позовну заяву не подав.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2026 року постановлено в даній цивільній справі провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд встановив такі обставини. 
10 січня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» (товариство) та ОСОБА_1 (клієнт) в електронній формі за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток «Credit7 укладений договір № 5238935 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до п. 1.2 якого товариство зобов`язався надати клієнту кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. 
До укладення вказаного договору, товариство надало ОСОБА_1 інформацію про споживчий кредит, що підтверджується наданим позивачем до заяви паспортом споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 20276, підписанням якого відповідач підтвердив те, що він отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. 
Сторони договору погодили, що кредит надається строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком до договору (п. 1.3 договору).
Пунктом 1.4 договору визначена комісія за надання кредиту, яка становить 500,00 грн, тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховується проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 0,95 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору. Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 0,9778 % (п.1.4.1 договору).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом складає 22 600 грн (п. 1.6.1 договору).
Також п. 6.3 договору визначено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання (прострочення виконання) клієнтом своїх зобов`язань за договором товариство має право нараховувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити штраф у розмірі 75 % від суми невиконаного та/або неналежно виконаного грошового зобов`язання на 2-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. 
Згідно п.2.1 договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .
На підтвердження надання кредитних коштів за кредитним договором № 5238935 до позовної заяви долучений лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-3009 від 30.09.2025 адресований ТОВ «Лінеура Україна», згідно даних якого відповідно до укладеного договору на переказ коштів № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, 10.01.2025 успішно перераховані кошти на платіжну картку клієнта на суму 5000 грн, номер картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua – 620926575, призначення платежу – зарахування 5000 грн на картку НОМЕР_1 . 
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 5238935 від 10.01.2025 станом на 29 вересня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за цим договором складає 16 741,49 грн, з яких: 4 999,99 грн – заборгованість за тілом кредиту, 10 685,25 грн – заборгованість за процентами, а також 1 056,25 грн – штрафні санкції. 
29 вересня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «Свеа Фінанс» (фактор) уклали договір факторингу № 01.02-38/25. 
Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу клієнт відступає (передає) фактору, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.
Відповідно до п.п. 3.1.3 Договору факторингу право вимоги переходить до фактора з моменту надходження грошових коштів в повному розмірі, визначеному в п. 4.1 Договору на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Разом із правами вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором. 
Згідно з п. 4.1 Договору факторингу сторони домовились, що фінансування (ціна договору) складає 2 627 165,04 грн. 
В підтвердження переходу права вимоги за договором № 01.02-38/25 від 29.09.2025 позивачем долучені: Договір факторингу № 01.02-38/25 від 29.09.2025; платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 1092 від 29 вересня 2025 року на суму 2 627 165,04 грн, згідно з якою платником зазначений ТОВ «Свеа Фінанс», отримувач ТОВ «Лінеура Україна», призначення платежу – оплата фінансування згідно договору факторингу № 01.02-38/25 від 29.09.2025 без ПДВ; перша та остання сторінка реєстру боржників до Договору факторингу № 01.02-38/25 від 29.09.2025; витяг з реєстру боржників до Договору факторингу № 01.02-38/25 від 29.09.2025, в якому під № 544 зазначений боржник ОСОБА_1 за кредитним договором № 5238935, кількість днів прострочених зобов`язань – 195, загальна сума заборгованості – 16 741,49 грн, з них 4 999,99 грн – сума заборгованості за тілом кредиту; 10 685,25 грн – сума заборгованості по процентам та 1 056,25 грн – сума заборгованості за штрафними санкціями. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважаю, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із такого. 
Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Як слідує зі змісту частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частинами першою та другою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). 
Згідно частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
З матеріалів справи встановлено те, що договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5238935 від 10.01.2025 із зазначенням у ньому усіх реквізитів відповідача, в тому числі паспортних даних, ідентифікаційного коду, місця проживання, електронної адреси, номеру мобільного телефону, рахунку позичальника, а також інформації щодо умов кредитування, містить електронний підпис із одноразовим ідентифікатором 18447, що свідчить про його укладення в електронній формі, з умовами якого відповідач, які вважав зручними для себе погодився та підтвердив умови отримання кредиту. Також суд встановив те, що первинний кредитор ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання щодо видачі кредиту виконав в повному обсязі, про що свідчать матеріали справи. 
В свою чергу відповідач взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому договором, належним чином не виконав та кредитні кошти повністю не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальній сумі 16 741,49 грн, з них: тіло кредиту – 4 999,99 грн; 10 685,25 грн – заборгованість за відсотками та штрафні санкції в сумі 1 056,25 грн.
Також матеріали справи свідчать про доведеність переходу до ТОВ «Свеа Фінанс» від первинного кредитора права вимоги до ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором на підставі укладеного договору факторингу.
Однак суд частково не погоджується із нарахованими первинним кредитором розміром заборгованості за користування кредитом, виходячи з такого. 
Частиною 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до правил ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який надалі неодноразово було продовжено і який триває дотепер.
Згідно з приписами ч. 4 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Так, Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 18, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналізуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також ст. ст. 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 року (справа № 706/68/23) дійшов висновку, що дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір.
Отже, тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить про те, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) у договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) зобов`язання. Такі наслідки полягають у тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі, якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На час виникнення спірних правовідносин, як і на час розгляду цієї справи, положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є чинними.
З урахуванням наведеного, зважаючи на закріплений ч. 2 ст. 4 ЦК України пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів, вимога позивача про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за штрафом/пенею у сумі 1 056,25 грн, яка нарахована ТОВ «Лінеура Україна» у зв`язку із неналежним виконанням ним своїх зобов`язань є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи те, що доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором суду не надано, вважаю, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом частково доведений факт порушення його права, а тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» слід стягнути заборгованість у сумі 15 685,24 грн, з них: тіло кредиту – 4 999,99 грн; 10 685,25 грн – заборгованість за відсотками, а у стягнення штрафних санкцій/пені в сумі 1 056,25 грн слід відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог 
У силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» слід стягнути 2 494,42 грн сплаченого судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (15685,24 грн * 2662,4 грн / 16741,49 грн).
Керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за договором № 5238935 від 10 січня 2025 року в розмірі 15 685 (п`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят п`ять) грн 24 коп., з яких: 4 999,99 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 99 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 10 685,25 (десять тисяч шістсот вісімдесят п`ять) грн 25 коп. - сума заборгованості за відсотками. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судові витрати, а саме 2 494 (дві тисячі чотириста дев`яносто чотири) грн 42 коп. сплаченого судового збору. 
У решті позовних вимог – відмовити.
Копію заочного рішення направити відповідачу протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторін:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», місцезнаходження: вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070, код ЄДРПОУ 37616221.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Головуючий суддя     А.З. Пасічник