ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року	Львів	Справа № 354/1371/25 пров. № А/857/3406/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді: Кухтея Р.В.
суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2025 року (ухвалене головуючою-суддею Єрмак Н.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Яремче) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби в особі територіального підрозділу Яремчанського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про скасування рішення,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби в особі територіального підрозділу Яремчанського відділу (далі - ЗМУ ДМС, відділ ДМС, відповідач), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Яремчанського відділу ДМС серії МІФ 001609 від 07.10.2025 про накладення адміністративного стягнення, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.12.2025 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що за час перебування на території України вона набула міцних соціальних зв`язків, займає активну громадянську позицію на боці України щодо збройного конфлікту та повномасштабного вторгнення рф на територію України, стосовно неї немає висунутого кримінального обвинувачення. Згідно диспозиції ч.2 ст.203 КУпАП, суть порушення полягає у перевищенні іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування), за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився. Зазначає, що в її діях відсутні порушення норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки на даний час зупинено строки надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру, що в свою чергу виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП.
У відзиві на апеляційну скаргу представниця відповідача Гіглюк Н.П. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
З урахуванням положень п.1 ч.1 ст.311, ст.286 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що позивачка прибула на територію України 24.08.2021 по паспортному документу 759305658, що підтверджується інформацією з інтегрованої міжвідомчої системи «Аркан».
24.08.2021 ОСОБА_1 в`їхала на територію України на загальних підставах, з країни з безвізовим порядком в`їзду, відповідно до якого іноземці та особи без громадянства можуть тимчасово перебувати на території України не більше як 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
10.11.2021 громадянка рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Надвірнянського районного відділу УДМС в Івано-Франківській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, підстава - за територіальним походженням, а 13.11.2021 із заявою про продовження строку перебування на території України, у зв`язку з поданням заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну.
Строк перебування на території України ОСОБА_1 було продовжено до 14.05.2022.
25.08.2023 було складено висновок про зупинення розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці рф ОСОБА_1 , що передбачено постановою Кабінету Міністрів України №1232 від 01.11.2022 “Деякі питання надання Державною міграційною службою публічних послуг в умовах воєнного стану” до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, або до закінчення 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану, запровадженого на території України.
07.10.2025 посадовою особою ЗМУ ДМС був складений протокол про адміністративне правопорушення № ПР МІФ 001623 відносно громадянки рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП.
07.10.2025 було винесено постанову МІФ 001609, якою ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн, який був сплачений позивачкою згідно копії квитанції №0.0.4570373272.1 від 07.10.2025.
Вважаючи протиправною оспорювану постанову, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з вимогою про її скасування.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що недотримання правил законного перебування іноземця або особи без громадянства на території України є прямим наслідком для визнання цих осіб нелегальними мігрантами та вжиття заходів щодо їх притягнення до адміністративної відповідальності з подальшим прийняттям органом міграційної служби рішення про їх примусове повернення та видворення. Таким чином, суд дійшов висновку, що оспорювана постанова була прийнята відповідно до вимог діючого законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Повноваження щодо накладення стягнення за порушення, передбачені ст.203 КУпАП, визначено згідно із вимогами ст.2222 цього Кодексу.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначено Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон №3773-VI).
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Нормами ст.4 Закону №3773-VI встановлено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.
Згідно ч.16 ст.4 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України (ч.1 ст.9 Закону №3773-VI).
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону №3773-VI, строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Підпунктом 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №150 від 15.02.2012 (із змінами) визначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
З наведеного видно, що законодавством встановлено чіткий строк тимчасового перебування на території України іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.16 Закону №3773-VI, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.
Судом встановлено, що позивачка у даній справі громадянка рф проживає на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. При цьому в`їхала на територію України 24.08.2021 по паспортному документу 759305658, що підтверджується інформацією з інтегрованої міжвідомчої системи «Аркан». Позивачка в`їхала на територію України, на загальних підставах, з країни з безвізовим порядком в`їзду, відповідно до якого іноземці та особи без громадянства можуть тимчасово перебувати на території України не більше як 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачка не зверталась із заявою щодо надання їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.
Позивачка не надала в якості доказу довідку про звернення за захистом в Україні, а тому відсутні підстави вважати, що на неї поширюється дія Закону №3773-VI.
Позивачкою не надано також доказів звернень до міграційних органів у період з 14.05.2022 до 07.10.2025.
Частиною другою статті 203 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився.
Аналіз приведеної вище норми дає підстави для висновку, що адміністративна відповідальність за ч.2 ст.203 КУпАП настає у наступних випадках, а саме : 1) перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів; 2) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні; 3) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України за недійсними документами; 4) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України за документами, термін дії яких закінчився.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що недотримання правил законного перебування іноземця або особи без громадянства на території України є прямим наслідком для визнання цих осіб нелегальними мігрантами та вжиття заходів щодо їх притягнення до адміністративної відповідальності з подальшим прийняттям органом міграційної служби рішення про їх примусове повернення та видворення. 
Колегія суддів зазначає, що активна громадянська позиція позивачки та факт проживання на території України тривалий час не спростовує встановлені відповідачем порушення в її діях.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої щодо відсутності підстав для задоволення даного позову.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст. 286, 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2025 року по справі №354/1371/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена. 
Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук