Справа №752/15332/25
Провадження № 2/752/5260/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

16.03.2026 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді Чекулаєва С.О.,
за участі секретаря Ільніцької І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» та Акціонерного товариства «Сенс Банк» 
про визнання недійсними договорів та стягнення безпідставно набутих грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі за текстом також - позивач) звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» (надалі за текстом також відповідач 1 або ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп») та Акціонерного товариства «Сенс Банк» (надалі за текстом також - відповідач 2 або АТ «Сенс Банк»), в якому просила суд, 
- визнати недійсним Договір комісії від 29.11.2021 укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» та ОСОБА_1 ;
- стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 9 395,40 гривень;
- визнати недійсним Договір від 29.11.2021 про відступлення права вимоги за договором кредиту № 028/25-269 від 05.07.2007 укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» та АТ «Альфа-Банк»;
- стягнути з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 596 272,60 гривні;
- здійснити розподіл судових витрат.

Стислий виклад позиції позивача 
Вимоги позивача обґрунтовуються тим, що 05.07.2007 між АКБ «УкрсоцБанк» та ОСОБА_2 укладено Договір кредиту №028/25-269 відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 220 000,00 доларів США.
В забезпечення виконання кредитного забов`язання між АКБ «УкрсоцБанк» та ОСОБА_2 укладено Іпотечні договори № 028/15-350 та № 028/15-351 за р.-№ 2485 та р.-№ 2487, відповідно до умов яких ОСОБА_2 передав в іпотеку АКБ «УкрсоцБанк» двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
Після смерті ОСОБА_2 його спадкоємцем стала його дочка - ОСОБА_1 (позивачка), якій приватний нотаріус Анохіна В. М. 13.10.2016 видала свідоцтво про право на спадщину за законом - квартиру АДРЕСА_2 .

Оскільки АКБ «УкрсоцБанк», правонаступником якого на той час був АТ «Альфа-Банк», у визначений статтею 1281 ЦК України строк не пред`явив вимог до спадкоємця - ОСОБА_1 , зобов`язання що виникли у ОСОБА_2 за кредитним та іпотечними договорами припинились, що було встановлено судовим рішенням у цивільній справі №753/9161/22.
Водночас, 29.11.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп», як комісіонером, було укладено договір комісії, відповідно до умов якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити від свого імені правочини та інші дії щодо врегулювання боргу батька комітента - ОСОБА_2 за Договором кредиту № 028/25-269 від 05.07.2007 за ціною не дорожче 605 668,00 гривень.
На виконання умов Договору комісії ОСОБА_1 29.11.2021 сплатила ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» грошові кошти в розмірі 605 668,00 гривень.
Розмір комісійної плати ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» за Договором комісії становив 9 395,40 грн (605 668,00 - 596 272,60).
У свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» на виконання умов договору 29.11.2021 придбало у АТ «Альфа-Банк» за 596 272,60 гривні право вимоги до ОСОБА_2 за Договором кредиту № 028/25-269 від 05.07.2007.
На виконання умов Договору про відступлення прав ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» сплатило АТ «Альфа-Банк» 596 272,60 гривні, однак не отримало дійсного права вимоги за кредитним договором № 028/25-269 від 05.07.2007 до ОСОБА_2 .
Позивач стверджує, що вона є стороною Договору комісії від 29.11.2021, а також заінтересованою особою за договором про відступлення права вимоги від 29.11.2021 за Кредитним договором № 028/25-269 від 05.07.2007 (в її інтересах та за її кошти комісіонер придбав право вимоги за припиненим зобов`язанням), а відповідно позивач вправі вимагати визнання недійсним, як договору комісії, так і договору про відступлення права вимоги з поверненням безпідставно набутих відповідачами грошових коштів, отриманих на підставі таких недійсних правочинів.
Підставами недійсності оспорюваних договорів позивач вказує їх невідповідність закону.
Позивач також зазначає, що недійсність договору комісії має своїм наслідком двосторонню реституцію, передбачену статтею 216 ЦК України, зокрема повернення ОСОБА_1 ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» комісійної плати у розмірі 9 395,40 гривень, водночас, вимога позивача до АТ «Сенс Банк» про повернення 596 272,60 гривень, ґрунтується на правовій нормі статті 1212 ЦК України.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стислий виклад позиції відповідача 1 
ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» надало до суду відзив на позов в якому заперечує проти задоволення позову та вказує, що відповідачем 1 було належним чином виконано умови укладеного між сторонами договору комісії та на підставі чітко визначеного доручення позивача.
Відповідач 1 стверджує, що позивач укладаючи оспорюваний договір комісії, будучи достеменно обізнаною у смерті свого батька, надала доручення відповідачу 1 набути право вимоги за кредитним договором. При цьому, як слідує зі змісту договору комісії позивач не повідомила відповідача 1 про смерть позичальника.
На думку ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» посилання на оцінку судом дій первісного кредитора в контексті статті 1281 ЦК України не впливає на чинність договору комісії, оскільки такі обставини встановлено судом саме за позовом позивача, що свідчить про те, що позивач була обізнана у факті порушення первісним кредитором строку на звернення до позивача, як спадкоємця, проте все одно позивач надала доручення відповідачу 1 на викуп права вимоги, а тому позивач діяла свідомо, розуміючи фактичні та правові наслідки укладення договору.

Оскільки позивач не повідомила ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» про факт смерті свого батька - позичальника за кредитним договором, відповідач 1 діяв добросовісно при укладанні оспорюваного договору комісії.
Відповідач 1 стверджує, що у договорі комісії відсутні ознаки, які відповідно до чинного законодавства могли б стати підставою для його недійсності (ст. 203, 215 ЦК України). Сам факт, що боржник помер, не є автоматичною підставою для визнання договору недійсним, особливо з огляду на те, що позивач свідомо дав доручення та погодився на його укладення.
Відповідач 1 вказує на заборону суперечливої поведінки та на принцип добросовісності між учасниками цивільних правовідносин.
Враховуючи викладене, ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» вказує, що пред`явлення позову про визнання договору комісії недійсним та стягнення з відповідача 1 комісійної винагороди є завданням шкоди відповідачу 1 внаслідок недобросовісної поведінки позивача, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав, передбачених частиною третьою статті 16 ЦК України.

Стислий виклад позиції відповідача 2
АТ «Сенс Банк» своїм правом на подання відзиву на позов не скористалось.

Процесуальні дії у справі
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 24.06.2025 головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30.06.2025 відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 17.10.2025.
16.10.2025 від представника АТ «Сенс Банк» надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання.
17.10.2025 підготовче судове засідання відкладено на 05.12.2025.
03.11.2025 від ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» надійшов відзив на позов.
05.12.2025 у підготовчому судовому засіданні були виконані завдання підготовчого провадження передбачені цивільним процесуальним законодавством для початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 16.03.2026.
Про дату, час та місце проведення судового засідання учасникисправи повідомлялися належним чином.
13.03.2026 від представника АТ «Сенс Банк» надійшло клопотання про відкладення судового засідання.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Розглянувши клопотання представника АТ «Сенс Банк» про відкладення судового засідання, суд дійшов висновку, що таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки представник банку посилаючись на свою участь в іншому судовому процесі не надав суду жодних доказів такої участі. 
В судове засідання 16.03.2026, в режимі відеоконференції, з`явився представник позивача, адвокат Дикий Юрій Олегович, який підтримав зявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Фактичні обставини встановлені судом
05.07.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2 укладений Договір кредиту №028/25-269 відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 220 000,00 доларів США (а.с.38-41).
Враховуючи положення Додаткової угоди №1 від 09.04.2009 до Договору кредиту №028/25-269 від 05.07.2007 кінцевим терміном повернення кредитних коштів визначено 04.07.2022 (а.с.41). 
05.07.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір №028/15-350 згідно якого останній, як іпотекодавець передав, як забезпечення виконання кредитного зобов`язання за Договором кредиту №028/25-269 від 05.07.2007, трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 42-43).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.25).
Право власності на нележну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування перейшло до дочки померлого - ОСОБА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину від 13.10.2016 (а.с.26).
29.11.2021 між ОСОБА_1 , як комітентом та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп», як комісіонером, укладено Договір комісії (а.с.29-30), згідно пункту 1.1. якого комісіонер зобов`язується у строк до 21.11.2021, за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені правочин та інші дії щодо врегулювання заборгованості батька комітента, ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), за Договором кредиту №028/25-269 від 05.07.2007 перед АТ «Альфа Банк» або будь-яким іншими кредиторами, за ціною не дорожче ніж 605 668 гривень.
Згідно пункту 1.2. Договору комісії від 29.11.2021 належним виконанням комісіонером своїх обов`язків за цим договором вважається: набуття комісіонером права вимоги боргу за Кредитним договором в інтересах комітента; припинення дії Кредитного договору, відсутність заборгованості за Кредитним договором, а також відсутність зобов`язань у вигляді податку з доходів фізичних осіб, військового збору та/або будь-яких інших платежів у комітента внаслідок врегулювання заборгованості за Кредитним договором.
Згідно пункту 1.3. Договору комісії від 29.11.2021 за виконання комісіонером його безпосередніх обов`язків за цим договором, комітент сплачує комісійну плату, яка становить різницю між сумою вказаною у пункті 1.1. цього договору та фактичною сумою, яка буде сплачена на користь кредитора та на користь третіх осіб.
29.11.2021 ОСОБА_1 здійснила переказ грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» у розмірі 605 668,00 гривень, що підтверджується копією платіжного доручення АТ «Альфа-Банк» №736637062; призначення платежу «згідно договору від 29.11.2021 р. Боржник ОСОБА_2 » (а.с.31).
Суд зазначає, що загальновідомою є інформація, що правонаступником АКБ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа Банк», яке надалі перейменоване на АТ «Сенс Банк».
29.11.2021 між АТ «Альфа-Банк», як первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп», як новим кредитором, укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором кредиту №028/25-269 від 05.07.2007 (а.с. 32-33), згідно пунктів 1.1. та 1.2. якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає право вимоги грошової заборгованості, а також всі інші права та обов`язки, які існують на момент укладення договору та можуть виникнути в майбутньому на підставі Договору кредиту №028/25-269 від 05.07.2007.
Згідно підпунту 1.2.1. пункту 1.2. Договору про відступлення права вимоги, станом на день укладення цього договору заборгованість за договором кредиту становить 32 249 844,22 гривні, а сума заборгованості складається: з кредитної заборгованості у розмірі 183 654,54 долари США; процентів за кредитом в розмірі 312 547,34 доларів США та нарахованої, але не сплаченої пені в розмірі 18 801 135,80 гривень.
За відступлення права вимоги за цим договором новий кредитор сплачує первісному кредитору грошову суму в розмірі 596 272,60 гривень, шляхом безготівкового переказу (п. 1.4. Договору про відступлення права вимоги).
Права вимоги, вказані в п.п. 1.1. та 1.2. цього договору, переходить до нового кредитора з моменту укладення даного договору після надходження коштів на раунок первісного кредитора (п. 1.5. Договору про відступлення права вимоги).
Первісний кредитор гарантує дійсність переданого новому кредитору права вимоги (п. 3.4. Договору про відступлення права вимоги).
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28.03.2023 у цивільній справі №753/9161/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування майна з чужого незаконного володіння позов задоволено частково та витребувано з володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_3 .
У вказаному судовому рішенні зазначено, що «судом також встановлено, що у матеріалах спадкової справи № 4/2016 наявне повідомлення за вих. № 244/02-14 від 29.06.2016 яким ПАТ «Укрсоцбанк» повідомлялось про видачу ОСОБА_1 свідоцтва на спадщину за законом на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_3 . Крім того, з наданої представником позивача копії відзиву ПАТ «Укрсоцбанк» на позовну заяву у справі № 753/2615/18, датованого 04.05.2018, вбачається, що банку станом на 04.05.2018 було відомо про факт смерті ОСОБА_2 . У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про пред`явлення ПАТ «Укрсоцбанк» вимоги до спадкоємця, після померлого ОСОБА_2 , у строки, встановлені частинами другою і третьою статті 1181 ЦК України».
Вирішуючи цей спір, суд вказав, що «сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Отже, банк пропустивши строки предявлення вимог до спадкоємця визначені статтею 1281 ЦК України, відтак втратив право вимоги як за основним, так і за додатковим зобов`язанням».
Згідно постанови Київського апеляційного суду від 25.10.2023 рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28.03.2023 у справі №753/9161/22 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 10.04.2024 постанову Київського апеляційного суду від 25.10.2023 року частково скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
За результатом повторного апеляційного розгляду постановою Київського апеляційного суду від 29.10.2024 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2023 у цивільній справі № 753/9161/22 було залишено без змін.
У своїй постанові від 29.10.2024 у цивільній справі № 753/9161/22 Київський апеляційний суд вказа, що «…на думку апеляційного суду, достовірно встановивши, що кредитору було відомо про смерть позичальника, починаючи з 04 травня 2018 року, оскільки кредитор в цей день підтвердив вказані обставини, подавши відзив на позовну заяву в іншій справі зі спору між тими ж сторонами, отримавши матеріали позову разом з документами, що свідчили про прийняття спадщини позивачем і отримання нею правовстановлюючих документів на іпотечне майно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що строк для пред`явлення вимоги до спадкоємця, передбачений частиною другою статті 1281 ЦК України, у відповідача АТ «Альфа-Банк» сплинув 04 листопада 2018 року, тому саме з вказаної дати основне зобов`язання за кредитним договором є припиненим, що, в свою чергу, тягне за собою припинення іпотеки як похідного зобов`язання».
05.06.2025 представник ОСОБА_1 , адвокат Дикий Юрій Олегович надіслав до ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» Досудову вимогу щодо врегулювання спору, в якій вказав: на припинення з 05.11.2018 зобов`язання за Договором кредиту №028/25-269 від 05.07.2007; на недійсність відступленого АТ «Альфа-Банк» новому кредитору - ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» права вимоги за вказаним кредитним договором та просив повернути ОСОБА_1 комісійну плату за недійсним правом вимоги у розмірі 9 395,40 гривень (а.с.46-47).
Також, з матеріалів справи вбачається, що представник позивача, адвокат Дикий Юрій Олегович надсилав досудову вимогу до АТ «Сенс Банк» та згідно відповіді банку від 12.06.2025 вих.№ 27916-33.4-б/б у задоволенні цієї вимоги було відмовлено (а.с.48).

Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
Спір між сторонами виник з приводу недійсності договору комісії та договору про відступлення права вимоги за кредитом.
Відповідно до статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії (ч. 1 ст.1013 ЦК України).
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Частиною першою статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Позивач оспорює дійсність Договору комісії від 29.11.2021 укладеного між нею та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» та Договору про відступлення права вимоги від 29.11.2021 укладеного між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп».
В обгрунтування заявлених вимог позивач вказує, що зобов`язання за Договором кредиту №028/25 - 269 від 05.07.2007 припинилося у зв`язку із втратою кредитодавцем права вимоги відповідно до положень частин другої та четвертої статті 1281 ЦК України.
Факт припинення зобов`язання був встановлений у рішенні Дарницького районного суду міста Києва від 28.03.2023 у цивільній справі № 753/9161/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування майна з чужого незаконного володіння, а також у постанові Київського апеляційного суду від 29.10.2024 у справі № 753/9161/22.
Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (ч.4 ст.1281 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №522/407/15-ц (№ 14-53цс18) суд дійшов висновку, що частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №520/13067/17 суд також дійшов висновку, що оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що оспорювані позивачем Договір комісії від 29.11.2021 та Договір від 29.11.2021 про відступлення права вимоги за договором кредиту №028/25-269 від 05.07.2007 були укладені їх сторонами з приводу недійсного зобов`язання.
Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Водночас, згідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Позивач у позові не вказує, яке саме положення статті 203 є підставою для визнання оскаржуваних договорів недійсними.
Разом з тим суд зазначає, що недійсність переданої вимоги, не може ототожнюватися із недійсністю правочину в розумінні норм розділу IV «Правочини. Представництво» ЦК України. Законодавець не пов`язує питання дійсності або недійсності договору комісії чи договору про відступлення права вимоги із дійсністю вимоги, яка передається новому кредитору.
Натомість, згідно статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги.
Суд зазначає, що договір комісії або договір про відступлення права вимоги може бути визнаний недійсним у випадку наявності відповідної правової підстави. Наприклад, якщо такий договір укладено під впливом помилки (частина перша статті 229 ЦК України), обману (частина перша статті 230 ЦК України), насильства (частина перша статті 231 ЦК України) тощо.
Водночас, суд вважає, що факт, передачі первісним кредитором новому кредитору вимоги яка припинилася, є підставою для відповідальності первісного кредитора перед новим кредитором, а не підставою недійсності відповідного договору, за яким була передана така вимога.
Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для визнання недійсним Договору від 29.11.2021 про відступлення права вимоги за Договором кредиту № 028/25-269 від 05.07.2007 укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» та АТ «Альфа-Банк».
Суд також зазначає, що в момент укладення Договору комісії від 29.11.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» та ОСОБА_1 ще не було встановлено факту припинення вимоги за Договором кредиту №028/25-269 від 05.07.2007 і дії сторін вказаного Договору комісії були спрямовані на настання реальних наслідків, що зокрема підтверджується сплатою позивачем на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» грошових коштів у розмірі 605 668,00 гривень та укладенням ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» оспорюваного Договору від 29.11.2021 про відступлення права вимоги.
Таким чином, оскільки на момент укладення Договору комісії від 29.11.2021 його сторони мали необхдіний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення на вчинення правочину було вільним і відповідало внутрішній волі, оспорюваний правочин вчинений у письмовій формі та не суперечить положенням Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, правові підстави для визнання такого правочину недійсним відсутні. 
Враховуючи всі, вказані вище обставини, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.
Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог, всі понесені судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» та Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання недійсними Договору комісії від 29.11.2021 та Договору від 29.11.2021 про відступлення права вимоги за Договором кредиту № 028/25-269 від 05.07.2007 та стягнення безпідставно набутих грошових коштів - відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: С.О. Чекулаєв