Справа № 441/1696/25 Головуючий у 1 інстанції: Перетятько О.В. 
Провадження № 22-ц/811/4097/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 20 листопада 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування. 
Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 20 листопада 2025 року позовну заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Суптеля Володимира Олександровича до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування повернуто позивачу з доданими до неї матеріалами.
Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що оскаржуваною ухвалою Городоцького районного суду Львівської області позовну заяву повернуто позивачу з підстав невиконання у визначений судом строк вимог ухвали суду від 28.10.2025 року про залишення позовної заяви без руху. Зазначає, що ОСОБА_1 проживає на тимчасово окупованій території України- в Криму і позбавлена юридичної можливості у повній мірі виконати ухвалу суду в частині визначення вартісної оцінки частини спадкового майна. Виконати ухвалу суду в частині необхідності посвдічити копії документів, в тому числі заповіту серії 82AA 120 7875, в установленому законом порядку в умовах війни та окупації території України неможливо. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунула недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі судді Городоцького районного суду Львівської області від 28 жовтня 2025 року про залишення позовної заяви без руху, яку представник позивача отримав 04 листопада 2025 року.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦКП України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею175 ЦПК України встановлено вимоги, яким повинна відповідати позовна заява.
Згідно з ч.1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Частина 2 ст. 185 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Встановлено, що 28 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування.
Ухвалою судді Городоцького районного суду Львівської області від 28 жовтня 2025 року позовну заяву представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали суду.
Відповідно до супровідного листа копію ухвали від 28.10.2025 року направлено представнику позивача ОСОБА_2 29.10.2025 року.
З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ОСОБА_2 отримав копію ухвали без руху 04.11.2025 року (а.с. 58), отже останнім днем для усунення недоліків є 14 листопада 2025 року.
Матеріалами справи підтверджується, що представник позивача направив засобами поштового зв`язку заяву про усунення недоліків позовної заяви, про що свідчить конверт, який знаходиться в матеріалах справи (а.с. 64), вказана заява підписана представником ОСОБА_2 14 листопада 2025 року та зареєстрована в суді першої інстанції 25 листопада 2025 року.
Оскаржуваною ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 20 листопада 2025 року позовну заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Суптеля Володимира Олександровича до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування повернуто позивачу з доданими до неї матеріалами.
Повернення позовної заяви суд мотивував тим, що позивач у встановлений судом строк не виконав ухвалу суду від 28.10.2025 року про усунення недоліків позовної заяви.
Зміст оскаржуваної ухвали суду свідчить про те, що суд першої інстанції повернув позовну заяву позивачу лише з підстав невиконання позивачем ухвали суду про залишення позовної заяви без руху у визначений судом строк, а не з підстав неусунення позивачем недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду від 28.10.2025 року, оскільки заява представника позивача надійшла до суду першої інстанції лише 25.11.2025 року, тобто вже після постановлення оскаржуваної ухвали.
Матеріалами справи підтверджується, що заяву про усунення недоліків позовної заяви представник позивача направив на адресу суду першої інстанції засобами поштового зв`язку.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен був передбачити можливість відправлення позивачем зави про усунення недоліків засобами поштового зв`язку, врахувати час, необхідний для пересилання кореспонденції засобами поштового зв`язку, а тому постановлення судом першої інстанції ухвали про повернення позовної заяви є передчасним, а відтак така підлягає скасуванню.
При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції. 
Подібні висновки, викладено у постанові Верховного Суд від 28 березня 2023 року у справа № 260/1322/21.
Вирішуючи питання про повернення позовної заяви, суд першої інстанції в оцінці спірних правовідносин повинен був взяти до уваги системне тлумачення норм як ЦПК України, а також керуватися обов`язком суду сприяти учасникам справи у реалізації їх процесуальних прав з дотриманням принципу розумності та пропорційності, з метою уникнення надмірного формалізму, із додержанням балансу між метою забезпечення належної процесуальної поведінки сторони та забезпеченням її права на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Повернення позовної заяви з підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При поверненні позовної заяви суд першої інстанції виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами (повернення позовної заяви) та поставленою метою (реалізацією особою права на судовий захист).
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.
У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).
Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).
Так згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити.
Ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 20 листопада 2025 року– скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 12 лютого 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк