ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 947/29297/25	
Головуючий в 1 інстанції: Цирфа К.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Тарновецького І.І.,
при секретарі – Жигайлової О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Світової Аліни Іванівни, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, - 
ВСТАНОВИЛА:
В серпні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5396258 від 04.08.2025.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, оскільки під час зупинки транспортного засобу не проводилось жодного технічного огляду, не здійснено замірів рівня шуму, не зафіксовано перевищення допустимих норм згідно з ДСТУ 3649:2010. Відсутні будь-які документальні підтвердження, які б могли свідчити про наявність технічної несправності або порушення правил переобладнання транспортного засобу. 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕНА № 5396258 від 04.08.2025, винесеної інспектором 2 взводу 1 роти 1 батальйону полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Світовою А.І. про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 121 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 – закрито.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції надали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування та не доведення обставин, що мають значення справи просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву громадянина ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5396258 від 04.08.2025 без задоволення.
Доводами апеляційної скарги зазначено, що Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, має печатки із зображенням Державного Герба України, інші печатки та штампи.
В свою чергу, УПП в Одеській області ДПП є територіальним (відокремленим) підрозділом Департаменту патрульної поліції, без статусу самостійної юридичної особи.
Викладене, на думку апелянта, свідчить, що у спірному випадку органом Національної поліції України є Департамент патрульної поліції, від імені якого, зокрема інспектор управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Світова А.І., уповноважена накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення. Однак, Департамент патрульної поліції як суб`єкт владних повноважень до участі у розгляді цієї адміністративної справи у якості відповідача судом першої інстанції залучений не був, участі у розгляді даної справи не приймав, чим було порушено належний суб`єктний склад сторін по справі, а заміну неналежних відповідачів на належного, у зв`язку з відсутністю відповідного клопотання позивача - судом не здійснено.
Таким чином, на думку апелянта, позивачем заявлено позов до неналежного відповідача. У цій справі належним відповідачем є Департамент патрульної поліції, тобто відповідний суб`єкт владних повноважень, від імені якого прийнята оскаржувана постанова.
Апелянт зазначає, що доказами вчинення гр. ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, є фото та відеозаписи. Зазначає, що фото з місця події від 04.08.2025 р. вбачається що на транспортному засобі
«MITSUBISHI GALANT», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням
гр. ОСОБА_1 , система відпрацьованих газів має ознаки втручання та
переобладнання (сліди зварки) та встановлення прямоточної системи (прямоток). Також, Факт керування транспортним засобом «MITSUBISHI GALANT», номерний знак НОМЕР_2 позивачем не заперечується та не оспорюється - отже є встановленим.
Апелянт вказує, що формальні недоліки фіксації правопорушення не можуть бути підставою для скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень та звільнення правопорушника від відповідальності, передбаченої законом та спрямованої на захист важливого суспільного інтересу - яким є безпека дорожнього руху та спокій громадян.
Апелянт зазначає, що поліцейський в межах відповідних повноважень, за допомогою методів контролю, визначених в п.7.6.4 ДСТУ 3649:2010, виявив на вулично - дорожній мережі, неправомірну експлуатацію транспортного засобу позивача, що не відповідав вимогам ДСТУ 3649:2010, що було встановлено поліцейським, який провів позачерговий технічний огляд (а не обов`язковий технічний контроль) керуючись повноваженнями визначеними Законами України: «Про Національно поліцію» (ст.23), «Про дорожній рух (ст. 52), а також вимогами Державного Стандарту України 3649:2010. Відтак, на думку апелянта, поліцейським правильно було кваліфіковано дії позивача за ч. 1 ст. 121 КУпАП, що полягали у експлуатації транспортного засобу «MITSUBISHI GALANT», номерний знак НОМЕР_3 , система відпрацьованих газів (що є складовою двигуна) якого була змінена, мала ознаки втручання (зварки) та переобладнана з порушенням відповідних стандартів (а саме не відповідає вимогам ДСТУ 3649:2010 та ПДР). На авто позивача система зниження шуму (глушник/резонатор), була змінена (та мала ознаки механічних втручань - зварки). 
Апелянт вказує, що в обґрунтування власної позиції позивачем не було надано належних, допустимих, а в їх сукупності достатніх доказів, які б спростовували факт вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП.
Відзивів на апеляційну скаргу позивачем та другим відповідачем до суду не надано.
Відповідно до ч.1 ст. 227 КАС України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.
У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
В судовому засіданні, яке відбулось 24.02.2026 року колегія суддів перейшла до стадії ухвалення судового рішення та відклала ухвалення та проголошення судового рішення на 03.03.2026 р. о 10:00 год.
03.03.2026 року сторони на проголошення судового рішення не з`явились. 
Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на зазначене, згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до постанови серії ЕНА № 5396258 від 04.08.2025, винесеної інспектором 2 взводу 1 роти 1 батальйону полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Світовою А.І., Шевченко О.М. 04.08.2025 о 21 год. 27 хв. керував транспортним засобом «Mitsubishi Galant», н.з. НОМЕР_3 , в м. Одеса, по вулиці Науковій (Шишкіна), 48/1, з технічними несправностями двигуна, чим порушив вимоги п. 31.4.6. ПДР України.
У зв`язку з чим ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено перед судом належними та допустимими доказами факт несправності системи випускання відпрацьованих газів автомобіля (технічної несправності двигуна). Переглядом відеозапису з місця події означений факт також не підтверджено. Оскільки визначення рівня шуму (вихлопних газів) відноситься до спеціальних досліджень, відтак не може бут визначено шляхом візуального огляду та/або на слух, отже належними доказами у цьому разі є саме результати дослідження приладів, які визначають допустимий рівень шуму відпрацьованих газів автомобіля.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.1 КУпАП встановлено, що завданням цього кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, інспектора з паркування в даному випадку, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена законодавством.
Згідно із п.8 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями ч.1 ст.121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Таким чином, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема за ч.1 ст.121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Приписами ст.245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ч.1ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналізуючи вищевикладені правові норми, судова колегія зазначає, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП та ст.ст.73, 74 КАС України.
Згідно ізст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що позивачем заявлено позов до неналежного відповідача. У цій справі належним відповідачем є Департамент патрульної поліції, тобто відповідний суб`єкт владних повноважень, від імені якого прийнята оскаржувана постанова.
Колегія суддів зазначає, що приписами ч.1 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.
Відповідно до ч.1 ст.15 «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.
Колегія суддів зазначає, що, оскільки відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2025 року у якості співвідповідача залучено Управління патрульної поліції в Одеській області Департамент патрульної поліції.
Таким чином, Управління патрульної поліції в Одеській області Департамент патрульної поліції є належним відповідачем в даній справі, як суб`єкт владних повноважень без статусу юридичної особи.
Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1ст.121 КУпАП.
Частиною 1 статті 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Приписами ч.5 ст.14 ЗУ «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306(зі змінами та доповненнями).
Відповідно до п.1.1 ПДР України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001р. ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. 
Згідно з п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п.1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
За правилами п.1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, задавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції. власника дороги або уповноважений ним орган.
Приписами п.1.9 ПДР України визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно із п.31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Відповідно до п. 31.4.6 ПДР України двигун:
а) вміст шкідливих речовин у відпрацьованих газах або їх димність перевищують установлені стандартами норми;
б) негерметична паливна система;
в) несправна система випускання відпрацьованих газів;
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з приписами ч.1 ст.72 та ст.73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Колегія суддів зазначає, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач має можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описується в оскаржуваній постанові, тому має подати належні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Також, суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.
Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а.
Колегія суддів зазначає, що наданий відповідачем відеозапис не доводить правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.
Судовою колегією встановлено, що в оскаржуваній постанові вказано про порушення позивачем вимог п.31.4.6 Правил дорожнього руху, проте не зазначено, який підпункт а), б) чи в).
Позивач у своїй позовній заяві заперечує факт керування автомобілем з несправною системою випускання відпрацьованих газів. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем автомобіль позивача був зупинений, оскільки на думку працівника поліції автомобіль позивача мав технічну несправність системи випускання відпрацьованих газів.
Патрульний поліцейський зробив висновок про наявність технічної несправності через підвищений рівень шуму під час виходу відпрацьованих газів.
Доказом технічної несправності зазначено відеозапис, який, на думку апелянта, свідчить, що система відпрацьованих газів має ознаки втручання та переобладнання.
Разом з тим, суб`єкт владних повноважень стверджує, що технічна несправність системи випускання відпрацьованих газів на автомобілі позивача є очевидною, оскільки рівень шуму під час її роботи є підвищеним.
Відповідно до положень ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
У даному випадку твердження відповідача про наявність технічної несправності автомобіля позивача є лише припущенням.
Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що з відеозапису не можливо встановити ані гучності звуку вихлопу автомобіля позивача ані несправності (втручання) системи випускання газів. Будь-яких доказів того, що гучний звук, на який посилався суб`єкта владних повноважень є наслідком технічної несправності, відповідачем також не надано.
Відтак, відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним рішення.
Виходячи з принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, є недоведеним.
Зважаючи на відсутність доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувану постанову слід скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Київського районного суду м. Одеси ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук 

Суддя: А.В. Бойко 

Суддя: І.І. Тарновецький