Справа № 133/3915/25 
Провадження № 33/801/243/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дурач О. А.
Доповідач: Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

13 березня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кучер Ганни Миколаївни на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 лютого 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КпАП України, 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою : АДРЕСА_1 , 
встановив:
Постановою судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 тис. грн з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.
Суд першої інстанції визнав встановленим, що 12.10.2025 року, о 16 год 37 хв водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - електроскутером «YADEA», без державного номерного знаку, за адресою: Вінницька обл., Хмільницький р-н., м. Козятин, вул. Степана Бандери, буд. 126, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога в КП «Козятинська ЦРЛ» КМР Вінницької області, результат огляду позитивний, вміст алкоголю 0,42 ‰ проміле, висновок № 93, дана подія безперервно фіксувалась на портативні, нагрудні відеореєстратори № 476150 та № 476871, чим порушив вимоги п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погодившись із постановою, ОСОБА_1 через захисника – адвоката Кучер Г.М., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість постанови, просить її скасувати, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що ОСОБА_1 не керував механічним транспортним засобом, а відтак не є водієм в розумінні ПДР України та КпАП України. 
Крім того звертає увагу, що призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 суд не врахував, що на його утриманні перебуває дитина, яка є особою з інвалідністю (І група), яка майже не пересувається самостійно, а позбавлення права керування транспортним засобом, позбавить ОСОБА_1 здійснювати перевезення дитини до школи чи лікарні.
В судовому засіданні ОСОБА_1 і його захисник – адвокат Кучер Г.М. вимоги апеляційної скарги підтримали і просили задовольнити.
ОСОБА_1 пояснив, що дійсно використав електроскутер, щоб підвезти до будинку бідон води. Потужність електроскутера зазначена в його технічній документації й не перевищує 2000 Вт (максимальне значення).
Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційну слід задовольнити з таких підстав.
Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суддя місцевого суду обґрунтував свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України посиланнями на Закони України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електро-зарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», «Про автомобільний транспорт», а також практику Верховного Суду про те, що електроскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. 
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №481323 12.10.2025 року, о 16 год. 37 хв., за адресою: Вінницька обл., Хмільницький р-н., м. Козятин, вул. Степана Бандери, буд. 126, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом, електроскутером «YADEA», без державного номерного знаку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога в КП «Козятинська ЦРЛ» КМР Вінницької області, результат огляду позитивний, вміст алкоголю 0,42 ‰ проміле, висновок № 93, дана подія безперервно фіксувалась на портативні, нагрудні відеореєстратори № 476150 та № 476871, чим порушив вимоги п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Частиною 1 статті 130 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» дійсно передбачено обов`язок водія транспортного засобу не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 затверджені Правила дорожнього руху, які відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил (пункт. 1.1).
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що в Правилах окремо визначаються такі терміни як «транспортні засоби» та «механічні транспортні засоби», а розділ 2 Правил передбачає обов`язки і права водіїв саме механічних транспортних засобів. 
Так, якщо транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, то механічний транспортний засіб це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. 
Відтак не всі транспортні засоби є механічними транспортними засобами, а поняття транспортний засіб є значно ширшим, і включає, для прикладу, велосипеди – транспортні засоби, крім крісел колісних, що приводяться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому, а особа, яка керує велосипедом, є не водієм, а велосипедистом. 
При цьому апеляційний суд наголошує, що підпункт «а» пункту 2.9 ПДР України розміщений в розділі 2, який має назву «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів», а відтак поширюється лише на водіїв механічних транспортних засобів, яким електричний скутер YADEA , яким керував ОСОБА_1 не є, так як згідно технічного паспорту, він обладнаний двигуном номінальною потужністю двигуна 1000 Вт-2500Вт, що є меншим 3 кВт. 
При цьому помилковим є посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 та від 15 березня 2023 року по справі № 127/5920/22, так як Верховний Суд в зазначеній постанові розтлумачив статтю 1187 ЦК України, проте не робив жодних висновків щодо віднесення/невіднесення електроскутера певної потужності до категорії «механічних транспортних засобів» й не ототожнює поняття «механічного транспортного засобу» й «джерела підвищеної небезпеки», а лише дійшов висновку про те, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна.
Не можуть бути підставою для притягнення водія електричного скутера з двигуном, потужністю менше ніж 3 кВт і Закон України від 24 лютого 2023 року № 2956-ІХ «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів».
Так, в статті 1 цього Закону наводиться визначення термінів, зокрема, електричного колісного транспортного засобу, легкого персонального електричного транспортного засобу, низькошвидкісного легкого електричного транспортного засобу тощо. 
Так, відповідно до цього Закону електроскутер, яким керував ОСОБА_1 за ознакою потужності визначається як легкий персональний електричний транспортний засіб – колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 2500 Вт, системою акумулювання електричної енергії (зарядним пристроєм), який здатний заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 45 кілометрів на годину. 
Проте в інших статтях цього Закону чи в будь-яких інших законодавчих актах України термін «легкий персональний електричний транспортний засіб» не вживається, і про те, що ці транспорті засоби прирівнюються до механічних транспортних засобів, а їх водії несуть обов`язки водіїв механічних транспортних засобів не йдеться. 
Апеляційний суд звертає також увагу на те, що відповідно до частини 12 статті 121 КпАП України, під транспортними засобами у статтях 121-126, 127-1 -128-1, частинах першій і другій статті 129, статтях 132-1, 133-1, 133-2, 139 і 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.
Стаття 130 КпАП України в зазначеному переліку відсутня, а відтак зазначене загальне визначення транспортних засобів для притягнення до адміністративної відповідальності за цією статтею не застосовується. 
В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не керував механічним транспортним засобом, на нього не поширюються обов`язки водія, передбачені розділом 2 ПДР України, а відтак він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, що передбачене статтею 130 КпАП України. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене постанова суду першої інстанції є незаконною і підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.
Керуючись статтями 247 КпАП України, суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кучер Ганни Миколаївни задовольнити.
Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 лютого 2026 року скасувати, а провадження у справі № 133/3915/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КпАП України закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя           І.М. Стадник