ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року	Львів	Справа №300/1417/25 пров. №А/857/16328/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Хобор Р.Б.,
суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року, прийняте суддею Кафарським В.В. у місті Івано-Франківську, за правилами спрощеного позовного провадження, у справі № 300/1417/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним і скасування рішення, а також зобов`язання до вчинення дій, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача в якому просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 31.01.2025 № 092950018577 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачці; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачці до страхового стажу періоди роботи з 05.03.1987 по 10.12.1990, з 12.12.1990 по 16.09.1991 та призначити з 23.01.2025 пенсію за віком, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
11 квітня 2025 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задоволив частково.
Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 31.01.2025 № 092950018577 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 05.03.1987 по 10.12.1990 та з 12.12.1990 по 16.09.1991, а також призначити з 23.01.2025 пенсію за віком, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовив.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 908,40 грн.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Особа не впливає на дотримання правил заповнення трудової книжки та записів у книзі трудового стажу, а тому не може нести негативні наслідки за окремі недоліки внесених записів. Крім того, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем чи іншими органами облікової документації. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає те, що заява позивачки про призначення пенсії за віком від 23.01.2025 розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Кіровоградській області, яке, за результатами розгляду заяви, прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 31.01.2025 № 092950018577 через недостатність страхового стажу – 28 років 5 місяців 4 дні. 
Відповідач зазначає, що, за доданими документами до заяви, до страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи позивачки за трудовою книжкою НОМЕР_1 :
- з 05.03.1987 по 10.12.1990, оскільки до документів ЕПС долучено копії наказів про прийом та звільнення, в яких зазначено неповне ім`я заявниці, а також заявниця прийнята в радгосп “Росія”, а звільнена з радгоспу “Гвоздецький”, при цьому довідка про реорганізацію відсутня; 
- з 12.12.1990 по 16.09.1991, оскільки відсутня назва підприємства куди особа була прийнята на роботу. Вважає, що неправомірних дій Головне управління стосовно позивачки не допускало.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що позивачка, відповідно до копії паспорта громадянина України, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
23.01.2025 позивачка звернулася до Головного управління ПФУ в Івано- Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Після опрацювання системою поданої заяви, згідно з принципом екстериторіальності, органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Так, згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 31.01.2025 № 092950018577 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та вказано, що страховий стаж позивачки становить 28 років 5 місяців 4 дні. За доданими документами до заяви до страхового стажу не зараховано періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 :
- з 05.03.1987 по 10.12.1990, оскільки до документів ЕПС долучено копії наказів про прийом та звільнення, в яких зазначено неповне ім`я заявниці, а також заявниця прийнята в радгосп “Росія”, а звільнена з радгоспу “Гвоздецький”. Довідка про реорганізацію відсутня;
- з 12.12.1990 по 16.09.1991, оскільки відсутня назва підприємства куди особа була прийнята на роботу.
Для зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів роботи необхідно надати належним чином оформлені довідки про періоди роботи, видані за місцем роботи (правонаступником/архівною установою) з посиланням на первинні документи та довідку про реорганізацію установ (за необхідності).
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюють Закони України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення” (далі – Закон № 1788-ХІІ), від 09.07.2003 № 1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон № 1058-IV).
Частинами 1 та 2 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Умови призначення пенсії за віком, зокрема вік та необхідний страховий стаж передбачено статтею 26 Закону № 1058-IV. Так, вказаною статтею передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року.
Апеляційний суд встановив, що вік позивачки, в даному випадку, не є спірним. Водночас, спірним є тривалість страхового стажу позивачки.
З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Як встановлено ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно зі статею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Апеляційний суд звертає увагу, на те що, на час видачі позивачці трудової книжки та внесення записів щодо спірних періодів роботи, була чинною Інструкція № 162 від 20.06.1974, пунктом 2.3 якої визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, кульковою або з пером ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
Згідно з підпунктами 2.10 та 2.11. пункту 2 Інструкції № 162, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови передбачено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
Аналогічні норми містить також Іструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністретсва праці України від 29.07.1993 № 58 (далі – Інструкція № 58).
Так, відповідно до пункту 1.1 “Загальні положення” Інструкції № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Окрім цього, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції № 58).
Згідно з пунктом 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Правова позиція щодо того, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж особи, викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.
Апеляційний суд встановив те, що у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 , є наступні записи:
- № 1 від 05.03.1987 про призначення ОСОБА_1 робочою у цех підсобних промислів Радгоспу “Росія” Коломийського району (підстава: наказ № 13 від 14.03.1987);
- № 2 від 10.12.1990 про звільнення позивачки з роботи за власним бажанням (підстава: наказ № 133 від 10.12.1990);
- № 3 від 12.12.1990 про прийняття ОСОБА_1 репортером (підстава: наказ № 65 від 12.12.1990);
- № 4 від 16.09.1991 про звільнення позивачки у зв`язку із ліквідацією підприємства (підстава: Указ Президії ВРУ від 30.08.1991 № 1468-ХІІ).
Апеляційний суд також встановив те, що згадані записи виконані ручкою, скріплені підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, що відповідає Інструкції № 162 та Інструкції № 58.
Отже, позивачка має належним чином оформлену трудову книжку, в якій є відповідні записи про спірні періоди роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.
Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідач суду не надав, а тому спірні періоди роботи безпідставно не взяті до уваги відповідачем для призначення пенсії за віком.
Водночас, щодо доводів пенсійного органу про не зарахування періодів роботи з 05.03.1987 по 10.12.1990, оскільки заявниця прийнята в радгосп “Росія”, а звільнена з радгоспу “Гвоздецький”, то апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 18 постанови ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 “Про трудові книжки робітників та службовців”, яка діяла на період заповнення спірних записів роботи позивачки, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за № 301 “Про трудові книжки”, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а тому не може впливати на особисті права праціника.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.
Також, в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивачки, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивачки його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Правові позиції Верховного Суду, відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України, враховуються судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що не внесення роботодавцем позивачки у трудову книжку запису про перейменування радгоспу “Росія” в радгосп “Гвоздецький” не може позбавляти ОСОБА_1 права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу.
Окрім того, апеляційний суд бере до уваги те, що, на підтвердження спірного періоду, позивачка пенсійному органу надала також архівні копії наказів № 13 від 14.03.1987 і № 133 від 10.12.1990, видані архівним відділом Коломийської районної адміністрації Івано-Франківської області, які були підставами для прийняття позивачки на роботу та звільнення позивачки з роботи відповідно. При цьому, як наказ № 13 від 14.03.1987, так і наказ № 133 від 10.12.1990 підписала одна і та ж особа – директор радгоспу Гладуняк Д.В.
Також, апеляційний суд вважає необгрунтованими доводи пенсійного органу про не зарахування періоду роботи позивачки з 12.12.1990 по 16.09.1991 через те, що відсутня назва підприємства, куди особа була прийнята на роботу.
Так, як уже зазначено вище, трудова книжка НОМЕР_1 містить записи 3 і 4, які підтверджують спірний період роботи ОСОБА_1 . При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що запис № 3 від 12.12.1990 про прийняття позивачки на роботу вчинений редактором та завірений печаткою Редакції Коломийської міськрайонної газети “Червоний прапор”, а запис № 4 про звільнення позивачки від 16.09.1991 вчинений Головою ліквідаційної комісії при Коломийському міськвиконкомі на підставі Указу Президії Верховної Ради України від 30.08.1991 № 1468-ХІІ “Про заборону діяльності компартії України”.
Із урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає обгрунтованими доводи позивачки щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 31.01.2025 № 092950018577 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне рішення необхідно скасувати.
Таким чином, виходячи зі змісту позовних вимог та доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивачки є визнання протиправними і скасування спірного рішення; зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу позивачки спірні періоди роботи та призначити пенсію за віком, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Так, з огляду на встановлені у справі обставини щодо подання позивачкою пенсійному органу, разом із заявою від 23.01.2025, всіх необхідних документів, при наявності всіх встановлених законодавством умов для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком (досягнення пенсійного віку, що і не заперечується пенсійним органом, та набуття страхового стажу понад 31 рік (з урахуванням спірного), апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка не може бути позбавлена гарантованого державою пенсійного забезпечення, а тому, позивачка має право на призначення пенсії за віком.
Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, зокрема, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, оскільки позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії 23.01.2025, а 60-річного віку досягла - ІНФОРМАЦІЯ_2 , то призначити пенсію позивачці необхідно з 23.01.2025 – з дня звернення за пенсією.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі № 300/1417/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель