ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
Іменем України

11 березня 2026 року
м. Харків

справа № 644/10214/25
провадження № 22-ц/818/1560/26

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Пилипчук Н.П., 
суддів: Маміної О.В., Мальованого Ю.М.
за участю секретаря: Муренченко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 03 листопада 2025 року по справі за заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» про визнання незаконним нарахування заборгованості за послуги електропостачання та відключення від постачання електроенергії, постановлену під головуванням судді Зайцевої М.С.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати незаконною та скасувати заборгованість за спожиту електроенергію, яка була нарахована АТ «Українські енергетичні машини»; визнати незаконним відключення від електропостачання квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачі подали заяву про забезпечення позову разом з позовною заявою, в якій просять забезпечити позов шляхом зобов`язання відповідача Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» відновити електропостачання у квартирі АДРЕСА_2 , та заборонити відключення від електропостачання до набрання рішенням суду законної сили.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачі посилаються на ігнорування відповідачем прав споживача, незаконність відключення квартири від електропостачання, що спричиняє суттєву матеріальну та моральну шкоду, обмежує права власника.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 03 листопада 2025 року у задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» про визнання незаконним нарахування заборгованості за послуги електропостачання та відключення від постачання електроенергії відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу суду скасувати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвалу суду від 03.11.2025 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову є такою, що постановлена передчасно, без з`ясування фактичних обставин справи та без надання правової оцінки відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам. Стверджує, що відключення електроенергії в квартирі АДРЕСА_2 здійснено відповідачем без попередження. Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» не надає відповіді на жоден запит та ігнорує правила пункту 7.11. Правил роздрібного ринку електричної енергії, згідно яких на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється, відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання. Невжиття заходів забезпечення позову у вигляді відновлення електропостачання у квартирі та заборони відключення від електропостачання до набрання рішенням суду законної сили істотно ускладнює життя позивачів. Проте, суд не надав оцінку тим негативним наслідкам, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає ухвалу суду законною та постановленою з правильним застосуванням норм процесуального права, а апеляційну скаргу необґрунтованою. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишити без задоволення, ухвалу Індустріального районного суду м.Харкова від 03 листопада 2025 року- без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підлягає задоволенню. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вказаний позивачами спосіб забезпечення позову є по суті тотожним заявленим позовним вимогам, тому задоволення даної заяви суперечить положенням ч. 10 ст. 153 ЦПК України. Суду не надано даних, які б давали підстави стверджувати, що невжиття обраного позивачами заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
За правилами статті 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Положення цієї норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 76 ЦПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія задоволення вимог позивача.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За частиною четвертою цієї статті заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу або іншим особам вчиняти певні дії.
Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесеності виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних законом інтересів учасників справи та інших осіб.
У разі звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі їх задоволення не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку має бути застосовано та досліджено таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому в таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
З урахуванням вимог, передбачених статтями 76, 77, 81 ЦПК України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. При цьому законодавством не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет вірогідності, належності, допустимості та достовірності.
Отже, не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться в прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного спору.
У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» зазначає, що є власником електромереж за адресою: АДРЕСА_3 . 
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять суд забезпечити позов до АТ «Українські енергетичні машини» шляхом зобов`язання відповідача АТ «Українські енергетичні машини» відновити електропостачання у квартирі АДРЕСА_2 та заборонити відключення від електропостачання до набрання рішенням суду законної сили. Позивачі обґрунтовують свою заяву саме невиконанням представниками відповідача абзацу четвертого пункту 7.11 ПРРЕЕ щодо відновлення електропостачання після відкриття провадження у справі після факту відключення споживача, яке є підставою для відновлення електропостачання.
Підстави застосування заходів забезпечення позову у спосіб, про який просять позивачі, були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду.
Так абзац четвертий пункту 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ) встановлює, що на час розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду. Відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.
Отже, ініціювання споживачем спору щодо порушення ПРРЕЕ є самостійною підставою для того, щоб позивача не відключали від електропостачання з підстав існування спору щодо правомірності припинення електропостачання.
Підставою для незастосування заходів щодо припинення електропостачання споживачу є ухвала про прийняття позовної заяви, а відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.
За своєю суттю постачання електричної енергії передбачає доволі складну технологічну процедуру. Процес відновлення постачання електричної енергії споживачу постачальником та оператором розподілу систем є тривалим і у разі припинення постачання електричної енергії та встановлення судом безпідставності такого припинення, процедура відновлення постачання електричної енергії споживачу займе тривалий проміжок часу, що призведе до порушення прав споживача.
Мета застосування пункту 7.11 ПРРЕЕ збігається з метою забезпечення позову, а тому його реалізацію необхідно здійснювати в межах відповідного спору до ухвалення судового рішення по суті справи.
Вирішення питання щодо відновлення/припинення або обмеження електропостачання на підставі пункту 7.11 ПРРЕЕ здійснюється шляхом використання інституту процесуального права – забезпечення позову, це буде відповідати завданням та основним засадам судочинства.
Окреме застосування пункту 7.11 ПРРЕЕ призводить до штучного подвоєння судових спорів у справах за позовами споживачів до електропостачальників, що не відповідає розумності строків розгляду справи судом та принципу процесуальної економії.
Отже, у випадку звернення споживача до суду за захистом своїх прав безальтернативним та найефективнішим для практичного застосування пункту 7.11 ПРРЕЕ є механізм забезпечення позову з огляду на зміст цієї норми права, а саме постановлення ухвали про заборону відключення електропостачання такого споживача на час вирішення справи про оскарження факту порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів.
Реалізація передбаченого пунктом 7.11 ПРРЕЕ права на збереження електропостачання на час вирішення судового між споживачем і електропостачальником через механізм статей 149, 150 ЦПК України сприяє зменшенню кількості справ позовного провадження між тими ж сторонами про той самий предмет, пришвидшенню розгляду, полегшує можливість примусового виконання та скорочує термін на захист прав споживачів.
Таким чином, споживач має право звернутися до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони відключення електропостачання такого споживача на час вирішення справи про оскарження факту порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів.
Реалізація передбаченого пунктом 7.11 ПРРЕЕ права споживача на електропостачання на час вирішення судового спору з електропостачальником здійснюється шляхом забезпечення позову у вигляді заборони відключення електропостачання споживачеві на час розгляду цієї судової справи, якщо його заява обґрунтована саме цією нормою права.
Такий висновок викладено у постанові ВП Верховного Суду від 11.02.2026 у справі №344/13201/23.
Предметом спору у справі, що розглядається, є визнання незаконною та скасування заборгованості за спожиту електроенергію, яка була нарахована АТ «Українські енергетичні машини» за адресою: АДРЕСА_1 ., а також визнання незаконним відключення від електропостачання вказної квартири. Позов стосується спору між споживачем та електропостачальником щодо припинення електроживлення житлового помешкання споживачів.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доцільним задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зобов`язання АТ «Українські енергетичні машини» відновити електропостачання у квартирі АДРЕСА_2 та заборони відключення від електропостачання до набрання рішенням суду законної сили.
Представник Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» в судовому засіданні в апеляційному суді пояснив, що Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» як власник електромереж, до яких підключено будинок позивачів, через несплату за спожиту електроенергію від`єднав позивачів від електромережі.
Представник Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» звертає увагу на те, що Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» не є електропостачальником в розумінні ПРРЕЕ, тому зазначені норми на них не поширюються.
Колегія суддів вважає, що такі доводи не впливають на висновки апеляційного суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки позивачі оскаржують зокрема правомірність відключення від електропостачання. Невжиття заходів забезпечення позову суттєво порушить права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , призведе до виникнення інших спорів між сторонами.
Отже, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції в порушення принципів розумності, співмірності, норм процесуального права та неправильно застосувавши норми матеріального права, необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про забезпечення позову, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із задоволенням заяви.
Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.
Керуючись ст. ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 03 листопада 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову – задовольнити. 
Зобов`язати Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» відновити електропостачання у квартирі АДРЕСА_2 та заборонити відключення енергопостачання до розгляду справи по суті.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий: Н.П. Пилипчук 

Судді: Ю.М. Мальований

О.В. Маміна