Справа № 127/437/26 
Провадження № 33/801/229/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,
з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А., 
розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Баладига Сергій Павлович, на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:
Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп. на користь держави.
Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 01.01.2026 року о 10:20 год. по вул. Пирогова, 49 в м. Вінниця водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «BMW X3», д.н.з. НОМЕР_1 . Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога в КНП ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка, результат позитивний – 0,23 о/оо. Велась відеофіскація на портативні відеореєстратори № 467736, 467759, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України. 
Не погодившись із постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та невідповідність фактичним обставинам справи, і просить скасувати оскаржувану постанову.
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що стан алкогольного сп`яніння скаржника належними та допустимими доказами не доведено, зокрема з огляду на допустиму похибку спеціального технічного засобу — газоаналізатора «Drager Alcotest 6820». На думку апелянта, суд першої інстанції формально відхилив аргументи сторони захисту щодо меж допустимої похибки приладу, не надавши їм належної правової оцінки.
Скаржник зазначає, що відповідно до технічних характеристик приладу «Drager Alcotest 6820» у діапазоні вимірювань від 0,00 до 0,4 ‰ абсолютна похибка становить ±0,04 ‰, що підтверджується листом ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешенл». Прилад призначений для вимірювання концентрації алкоголю у видихуваному повітрі, а при базових налаштуваннях результат може відображатися у проміле. Згідно з технічними характеристиками цього засобу вимірювання, у робочих умовах для масової концентрації алкоголю у видихуваному повітрі встановлено: абсолютну похибку ±0,02 мг/л у діапазоні від 0 до 0,2 мг/л та відносну похибку ±10 % у діапазоні понад 0,2 мг/л. Для масової концентрації алкоголю в крові передбачено: абсолютну похибку ±0,04 % у діапазоні від 0 до 0,4 % та відносну похибку ±10 % у діапазоні понад 0,4 %.
Також апелянт посилається на положення інструкції з експлуатації приладу, згідно з якими масова концентрація алкоголю у видихуваному повітрі (0,00–2,50 мг/л) визначається як маса етанолу у повітрі, зведеному до температури 34 ? та тиску 1013 гПа, тоді як масова концентрація алкоголю в крові (0,00–5,00 г/л (‰)) — як маса етанолу в крові за температури 20 ? та тиску 1013 гПа. Перерахунок здійснюється за співвідношенням: 1 мг/л алкоголю у видихуваному повітрі відповідає 2,1 ‰ алкоголю в крові. За результатами огляду прилад зафіксував показник 0,23 ‰. Виходячи з наведеного співвідношення, для визначення концентрації алкоголю у видихуваному повітрі необхідно поділити показник у проміле на 2,1. Таким чином, 0,23 ‰ : 2,1 = 0,1095 мг/л. Оскільки значення 0,1095 мг/л перебуває у діапазоні до 0,2 мг/л, застосовується абсолютна похибка ±0,02 мг/л. Відтак можливий інтервал становить від 0,0895 мг/л до 0,1295 мг/л. При зворотному перерахунку у проміле це відповідає показникам від 0,188 ‰ (0,0895 ? 2,1) до 0,272 ‰ (0,1295 ? 2,1).
На переконання апелянта, з урахуванням зазначеної похибки реальний рівень алкоголю в крові міг становити від 0,19 ‰ до 0,27 ‰, при цьому нижня межа цього діапазону є меншою за рівень, який дає підстави беззаперечно стверджувати про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим скаржник вважає, що висновок медичного огляду, складений на підставі результатів спеціального технічного засобу, не може розцінюватися як беззаперечний доказ його перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, апелянт наголошує, що суд першої інстанції проігнорував результати повторного медичного огляду та не надав належної оцінки цьому доказу, чим порушив вимоги повного та всебічного дослідження обставин справи.
Також зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів його відсторонення від керування транспортним засобом, що, на його думку, свідчить про істотні порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності.
З огляду на викладене, скаржник вважає, що у справі відсутні належні та допустимі докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
В судовому засіданні  ОСОБА_1 та його адвокат Баладига С. П. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення  ОСОБА_1 та його адвоката Баладиги С. П., вивчивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Окрім того, згідно ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно з`ясовує обставини справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 556361 від 01.01.2026 убачається, що 01.01.2026 року о 12:20 год. по вул. Пирогова, 49 в м. Вінниця водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «BMW X3», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога в КНП ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка, результат позитивний – 0,23 о/оо. Велась відеофіскація на портативні відеореєстратори № 467736, 467759. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху.
До протоколу долучений висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 0004 від 01.01.2026 року встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (алкотест 6820 – 0,32 о/оо, алкотест 6820 – 0,23 о/оо).
Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів за допомогою «Alcotester Drager» від 01.01.2026 року встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (0,39 о/оо).
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення цілком доведена матеріалами справи, а саме наявними у ній вищезазначеними доказами.
Відповідно до ч. 1 ст.130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.9 а Правил дорожнього руху передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.
За змістом підпунктів 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до розділу І пункту 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник наполягав на тому, що суд безпідставно не врахував допустиму похибку спеціального технічного засобу — газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», яка відповідно до технічної документації виробника становить ±0,04 ‰ у діапазоні вимірювань від 0 до 0,4 ‰, а також ±0,02 мг/л для показників у межах від 0 до 0,2 мг/л у видихуваному повітрі.
Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Інструкції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, стан алкогольного сп`яніння встановлюється на підставі огляду, проведеного з використанням спеціальних технічних засобів, за умови, що цифровий показник після проведення тесту перевищує 0,2 ‰ алкоголю в крові.
Разом із тим сама по собі фіксація показника, який формально перевищує 0,2 ‰, не звільняє суд від обов`язку перевірити достовірність такого результату з урахуванням метрологічних характеристик приладу, у тому числі меж його допустимої похибки. Оцінка доказів має здійснюватися з урахуванням принципу презумпції невинуватості та стандарту доведення вини, який в адміністративному провадженні також передбачає недопустимість покладення в основу рішення припущень.
Як убачається з матеріалів справи, огляд ОСОБА_1 у медичному закладі проводився за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820». З призначення цього алкотестера слідує, що він використовується для вимірювання концентрації алкоголю в повітрі, що видихує людина. При базовому налаштуванні приладу виміряна концентрація алкоголю у видихуваному повітрі виводиться у проміле.
Згідно технічних характеристик приладу «Drager Alcotest 6820» границі допустимої похибки в робочих умовах для масової концентрації алкоголю у видихуваному повітрі: абсолютна похибка ± 0,02 мг/л у діапазоні від 0 до 0,2 мг/л, відносна похибка: ± 10% - у діапазоні понад 0,2 мг/л; для масової концентрації алкоголю в крові: абсолютна похибка:±0,04‰ у діапазоні від 0 до 0,4 ‰; відносна похибка: ± 10% - у діапазоні понад 0,4 ‰.
При цьому, згідно інструкції з експлуатації даного приладу убачається, що масова концентрація алкоголю у видихуваному повітрі (0,00-2,50 мг/л)) співвідноситься як маса етанолу у видихуваному повітрі до об`єму цього повітря, зведеного до температури 34 градусів та тиску 1013 гПа. Тоді як масова концентрація алкоголю в крові (0,00-5,00 г/л (‰)) співвідноситься як маса етанолу в крові до об`єму крові за температури 20 градусів та тиску 1013 гПа); вміст алкоголю в повітрі перераховується у вміст алкоголю в крові за співвідношенням: масова концентрація парів етилового спирту в повітрі 1 мг/л відповідає вмісту алкоголю в крові 2,1‰.
Тобто для визначення вмісту алкоголю в крові за результатами вимірювання алкотестером використовується встановлене співвідношення 1 мг/л алкоголю у видихуваному повітрі = 2,1 проміле в крові.
У даному випадку алкотестер при проведенні огляду встановив показник у 0,23‰, тому потрібно визначити, яка це концентрація алкоголю у видихуваному повітрі. Враховуючи вищезазначене співвідношення, для розрахунку значення концентрації алкоголю у видихуваному повітрі необхідно показник вмісту алкоголю газоаналізатора в крові поділити на 2,1. 
Так масова концентрація алкоголю у видихуваному повітрі (в мг/л) становитиме 0,1095 мг/л (0,23 / 2,1 = 0,1095). Для діапазону до 0,2 мг/л діє абсолютна похибка ±0,02 мг/л. Отже, можливий діапазон концентрації у повітрі: від 0,0895 мг/л (0,1095*0,02) до 0,1295 мг/л (0,1095+0,02), що при переведенні у проміле як розрахункового рівня алкоголю в крові становитиме: від 0,188 ‰ (0,0895мг/л *2,1).
Тобто, з технічної документації приладу вбачається, що він вимірює концентрацію алкоголю у видихуваному повітрі (мг/л) з подальшим перерахунком у проміле в крові за співвідношенням 1 мг/л = 2,1 ‰. При цьому виробником прямо передбачено допустимі межі похибки вимірювання.
У даному випадку під час повторного тестування в медичному закладі зафіксовано показник 0,23 ‰. З огляду на те, що прилад здійснює вимірювання у мг/л з подальшим перерахунком у проміле, для коректного визначення меж похибки необхідно встановити первинне значення у мг/л. Розрахунок 0,23 ‰ : 2,1 дає 0,1095 мг/л.
Оскільки це значення перебуває у діапазоні до 0,2 мг/л, застосовується абсолютна похибка ±0,02 мг/л. Таким чином, фактичне значення могло коливатися у межах від 0,0895 мг/л до 0,1295 мг/л.
Отже, з урахуванням технічно допустимої похибки реальний показник концентрації алкоголю в крові міг становити менше 0,2 ‰, тобто перебувати у межах, які згідно з Інструкцією не утворюють юридичного критерію стану алкогольного сп`яніння.
Відтак результат огляду ОСОБА_1 за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820», що застосовувався для тестування останнього, свідчить про виявлення у нього вмісту алкоголю в межах похибки, заявленої виробником алкотестера, а тому немає підстав вважати, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Однак суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, неправильно визначив при розрахунку значення похибки, відповідно дійшов помилкового висновку про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. 
Суд першої інстанції, визнаючи доводи захисту непереконливими, фактично виходив із того, що калібрування приладу нівелює ймовірність похибки. Проте такий підхід є методологічно неправильним. Калібрування підтверджує справність та відповідність приладу встановленим метрологічним вимогам, але не усуває похибку вимірювання як фізичну характеристику засобу вимірювальної техніки. Навпаки, саме виробником передбачено існування допустимого діапазону відхилення, який повинен враховуватися при оцінці результатів.
Крім того, матеріали справи свідчать, що 01 січня 2026 року огляд ОСОБА_1 проводився тричі: – о 10:23 год. на місці зупинки транспортного засобу — 0,39 ‰; – о 10:35 год. у КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» — 0,32 ‰ (повторний тест — 0,23 ‰) та – о 12:05 год. при самозверненні — 0,14 ‰ (повторний тест — 0,10 ‰).
Динаміка зниження показників узгоджується з загальновідомою швидкістю елімінації алкоголю з організму (у середньому 0,1–0,15 ‰ на годину). Проте саме повторний тест із результатом 0,23 ‰ був покладений судом в основу висновку про наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин апеляційний суд виходить із того, що у ситуації, коли отримане значення лише незначно перевищує граничний показник 0,2 ‰ і при цьому з урахуванням встановленої виробником похибки може бути нижчим за цей поріг, відсутні підстави для категоричного та беззаперечного висновку про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на недотримання встановленої Інструкцією № 1452/735 процедури проведення медичного огляду.
Відповідно до п. 8 розділу ІІ Інструкції огляд у закладі охорони здоров`я здійснюється із застосуванням спеціальних технічних засобів або скринінгових тестів. У разі позитивного результату обов`язковим є проведення підтверджуючого дослідження: для алкоголю — газорідинної хроматографії з полум`яно-іонізаційним детектором (для точного визначення концентрації у крові та сечі), для наркотичних чи психотропних речовин — хромато-мас-спектрометрії.
Отже, процедура є двоетапною: первинне скринінгове дослідження (за допомогою приладу або тесту) та, у разі позитивного результату, обов`язкове підтверджуюче лабораторне дослідження, яке забезпечує точність і достовірність встановленого показника.
З матеріалів справи вбачається, що у КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» лікар провів огляд ОСОБА_1 із використанням приладу «Drager Alcotest 6820», який показав наявність алкоголю. Водночас підтверджуюче дослідження методом газорідинної хроматографії для визначення концентрації алкоголю у крові та сечі проведено не було.
В свою чергу, відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції направлення до закладу охорони здоров`я здійснюється за наявності ознак сп`яніння, визначених п. 4 розділу І. Згідно з пп. 3–4 розділу ІІІ Інструкції огляд у медичному закладі проводиться лікарем з метою встановлення наявності або відсутності стану сп`яніння. Предметом лабораторного дослідження можуть бути слина, сеча, змиви або кров (пп. 12–13 розділу ІІІ), а діагноз встановлюється за результатами огляду та лабораторних досліджень і вноситься до акта медичного огляду (п. 15 розділу ІІІ). При цьому п. 22 розділу ІІІ прямо передбачає, що висновки, складені з порушенням вимог Інструкції, є недійсними.
У даному випадку лікар обмежився лише результатом спеціального технічного засобу, не відібрав біологічні зразки та не провів передбачене Інструкцією підтверджуюче лабораторне дослідження. Отже, діагноз про стан алкогольного сп`яніння фактично ґрунтувався лише на скринінговому показнику.
Слід також зазначити, що виявлення у водія ознак сп`яніння, передбачених п. 4 розділу І Інструкції, саме по собі не є доказом перебування у стані алкогольного сп`яніння, а лише створює підстави для проведення належного медичного огляду (п. 2 розділу І Інструкції).
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що огляд ОСОБА_1 у закладі охорони здоров`я проведено з істотним порушенням вимог Інструкції № 1452/735, оскільки не забезпечено обов`язкового лабораторного підтвердження позитивного результату. Це ставить під сумнів достовірність отриманого висновку та виключає можливість визнання його належним і допустимим доказом вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності не може ґрунтуватися на математично можливому припущенні, що фактичний показник перебував вище граничного рівня, якщо рівною мірою технічно можливо, що він був нижчим. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачиться на користь особи, яка притягається до відповідальності.
Таким чином, неврахування судом першої інстанції метрологічних характеристик приладу та неправильне застосування розрахунку похибки, призвели до передчасного та необґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
З огляду на наведене, з урахуванням допустимої похибки газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», апеляційний суд дійшов висновку, що результат огляду ОСОБА_1 не дає достатніх та беззаперечних підстав для встановлення факту перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння у розумінні вимог законодавства, що у свою чергу, виключає в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, спростовують висновків суду та дають підстав вважати що судом першої інстанцій було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності, враховуючи проведення дослідження за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820», який виходячи із технічних характеристик даного спеціального технічного засобу передбачає допустиму похибку, а також те, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, при цьому апеляційний суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, висновок суду першої інстанції, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтверджується сукупністю належних і допустимих доказів.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати та провадження у справі закрити.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду       Ю. Б. Войтко