П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 572/5701/25
Провадження № 22-ц/4815/770/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Боймиструка С.В., Гордійчук С.О., 
секретар судового засідання – Хлуд І.П.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Сарненська міська рада Сарненського району Рівненської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Ковташем Василем Даниловичем, на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 22 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року  ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Ковташа В.Д., звернувся до Сарненського районного суду з позовом до Сарненської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позов обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік тітки позивача – ОСОБА_2 , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .
Під час огляду речей померлого, серед документів ОСОБА_3 виявив у шафі заповіт, про існування якого йому відомо не було.
Згідно вказаного заповіту – ОСОБА_2 на випадок смерті заповів належний йому будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , позивачеві.
ОСОБА_1 виявив бажання прийняти та оформити спадщину за заповітом, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , однак, нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, в зв`язку із пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини.
Отже, враховуючи ті обставини, що ОСОБА_1 був пропущений визначений законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини, він не може оформити спадщину, через що звернувся із даним позовом до суду.
В обґрунтування заявлених вимог, а саме – на підтвердження поважності причин пропуску строку, визначеного законодавством для прийняття спадщини, позивачем зазначено, що причинами пропуску строку прийняття спадщини є те, що він не був обізнаний про наявність заповіту, посвідченого на його користь.
Вказані обставини, на думку позивача, є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Просив суд визначити йому додатковий строк (тривалістю в три місяці з моменту набрання цим рішенням законної сили), достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 22 січня 2026 року у задоволенні позову позовом ОСОБА_1 до Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що з огляду на тривалість часу, протягом якого позивач не звертався за вирішенням питання оформлення спадщини, відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених вимог в частині необізнаності про наявність заповіту, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволення. 
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 , через представника – адвоката Ковташа В.Д., оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що про наявність заповіту після смерті ОСОБА_2 довідався жовтні 2025 року, підчас огляду речей померлого.
Позивач не є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 , а тому не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини раніше.
Спадкоємців першої черги, в тому числі рідних дітей чи інших спадкоємців, хто мав би законні підстави претендувати на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_2 не має.
У даному випадку необізнаність позивача про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Мале Вербче Сарненського району Рівненської області, що підтверджуєтья копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10 січня 2022 року (а.с. 7 зворот).
06 липня 2018 року ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Коростської сільської ради Сарненського району та зареєстрований в реєстрі за № 162, згідно якого заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (а.с. 10).
Як вбачається з довідки старости Коростського старостинського округу № 2 виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на момент смерті проживав одиноко і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де на даний час жодна особа не зареєстрована та не проживає (а.с. 8).
Приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Тарасюком О.Г. 20.10.2025 року зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_2 (а.с. 8 зворот) та відповідною постановою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 через пропуск строку для прийняття спадщини (а.с. 9).
Покликаючись на необізнаність про існування заповіту, що перешкодило йому прийняти спадщину після смерті ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 звернувся до суду для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У частині першій статті 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.
При цьому ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. 
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.
Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах. Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.
Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.
Особа не може реалізувати своє право спадкоємця за заповітом, не знаючи про його наявність.
Тільки після того, як особа дізнається про те, що вона має можливість за певних умов отримати у власність певне майно, вона може прийняти рішення про те, чи хоче вона набути відповідне право власності, чи ні.
У пунктах 150-154 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) зазначено: "здійснивши тлумачення приписів частини першої статті 1269, частини першої статті 1270, частини третьої статті 1272 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування зазначених норм права. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування. Резюмуючи, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням конкретних обставин справи, що переглядається, висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом".
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , який не є спадкоємцями за законом померлого ОСОБА_3 , знайшовши заповіт, складений на його ім`я у жовтні 2025 року, дізнався про те, що він як спадкоємець за заповітом може отримати у власність спадкове майно та прийняв рішення вчинити дії для набуття права власності на нього, звернувшися до нотаріуса для реєстрації спадкової справи та отримання свідоцтва про право на спадщину.
Натомість, відмовивши позивачу у встановленні додаткового строку на прийняття спадщини за заповітом, суд позбавив позивача можливості реалізувати належне йому право. 
Ураховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову  ОСОБА_1 до Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини.
На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1261-1265, 1268, ч. 1 ст. 1270, ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Ковташем Василем Даниловичем, задовольнити.
Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 22 січня 2026 року скасувати.
Позов  ОСОБА_1 до Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини задовольнити.
Визначити  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , додатковий строк тривалістю у три місяці для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя      Шимків С.С.

Судді:  Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.