Номер провадження: 22-ц/813/3151/26 
Справа № 501/4377/24
Головуючий у першій інстанції Тордія Е. Н.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 29 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на поховання, -
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно
В обґрунтування позовних вимог після їх уточнення представник ОСОБА_2 адвокат Лук`ян С.Г. зазначив, що ОСОБА_2 є рідною донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . Після смерті останніх відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги є ОСОБА_2 та її брат відповідач по справі.
Після смерті ОСОБА_4 . 24 вересня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Одеської області Шевченко В.М., яким була заведена спадкова справа № 44/202. Спадкове майно складається з: частини квартири АДРЕСА_1 ; частини житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 ; частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5123782000:01:004:0297, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.1298 га масив НОМЕР_1 ділянка № НОМЕР_2 ; частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5110800000:02:022:0032, що розташована по АДРЕСА_3 ; частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5123782000:01:004:0134, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.0446 га масив НОМЕР_3 ділянка № НОМЕР_4 .
Приватним нотаріусом листом від 28 травня 2024 року повідомлено, що для отримання відповідного свідоцтва на спадщину необхідно надати оригінали правовстановлюючих документів, які у ОСОБА_5 відсутні, також між нею та відповідачем виник спір про право, який може бути вирішений тільки в судому порядку.
Таким чином у зв`язку з невизнанням її права ОСОБА_5 вимушена звернутися до суду та просить визнати за нею вправо власності на вищевказане майно в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_4 .
У грудні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з ОСОБА_5 витрати на поховання матері в розмірі 24645.00 грн.
Рішенням Чорноморського міського суду Одеської області від 29 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно – задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 права власності на:
- 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 ;
- 1/4 частини житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 ;
- 1/4 частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5123782000:01:004:0297, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.1298 га масив НОМЕР_1 ділянка № НОМЕР_2 ;
- 1/4 частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5110800000:02:022:0032, що розташована по АДРЕСА_3 ;
- 1/4 частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5123782000:01:004:0134, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.0446 га масив НОМЕР_3 ділянка № НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на поховання - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 витрати на поховання у розмірі 15095.00 грн. та судовий збір у розмірі 724.66 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 сплачений судовий збір в сумі 2000.00 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, скаргу  ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 29 квітня 2025 року в частині задоволення первісних позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні первісних позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована наступними підставами:
Щодо грубого порушення норм процесуального права щодо строків та порядку подання доказів, на підставі яких задоволено первісний позов.
Оскаржуване судове рішення від 29 квітня 2025 р. в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно обґрунтоване наявністю в матеріалах справи Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 16 січня 2009 р. на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради від 18 грудня 2008 р. за N° 1421 замість договору дарування від 14 жовтня 2000 р. № 9487. Разом із тим, копії вище перелічених документів були подані представником ОСОБА_2 вже на стадії розгляду справи по суті, і протокольною ухвалою суду першої інстанції ці документи були долучені до матеріалів справи без будь-яких обґрунтувань щодо підстав для поновлення процесуальних строків. У даному випадку стороною позивача за первісним позовом не було надано жодних обґрунтувань, чому адвокатський запит до КП «Бюро технічної інвентаризації» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області щодо житлового будинку по АДРЕСА_3 не був поданий ще до звернення до суду із даним позовом.
Щодо визнання права власності за позивачкою на підставі документів, оформлених на спадкодавця через два роки після його смерті, тобто після втрати ним правоздатності і дієздатності
Слід підкреслити, що вищезгадані Свідоцтво про право власності на квартиру від 16 січня 2009 р. та рішення виконкому Іллічівської міської ради від 18 грудня 2008 р. за № 1421, копії яких були безпідставно приєднані судом до матеріалів справи на стадії розгляду по суті, були видані на ім`я батька позивачки та відповідача - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . На а.с.63 т. 1 міститься копія Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 05 березня 208 р., в якому зазначено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 58 років. Як зазначено у листі КП «Бюро технічної інвентаризації» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області № 341 від 03 квітня 2025 р. (копія міститься в матеріалах справи, була надана стороною позивача на стадії розгляду справи по суті), право власності на квартиру АДРЕСА_6 було зареєстровано за ОСОБА_3 20 січня 2009 р. Відтак ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , не міг у 2009 році, тобто майже через два роки після своєї смерті, набути право власності на квартиру АДРЕСА_6 , одержати свідоцтво про право власності на неї та зареєструвати це право власності на своє ім`я.
Щодо безпідставного застосування до спірних правовідносин норми ст.392 ЦК України та ефективних способів захисту у спірних правовідносинах
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення про визнання за ОСОБА_6 права власності на нерухоме майно, суд першої інстанції посилався на ст.392 ЦК України, у відповідності до якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У даному випадку в оскаржуваному судовому рішенні зазначено, що, цитую: «Листом приватного нотаріуса від 28 травня 2024 року № 132/02-14 ОСОБА_2 роз`яснено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, зазначене питання вирішується в судовому засіданні». Однак у матеріалах даної цивільної справи взагалі відсутня письмова довідка щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, із зазначенням розміру плати за вчинення відповідних нотаріальних дій, яка визначена державним нотаріусом або щодо якої було досягнуто домовленості між приватним нотаріусом та спадкоємцем до заведення спадкової справи, - видача якої є обов`язковою в силу п.п.3.27 п.3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 p. № 296/5. ОСОБА_2 не надала до матеріалів справи жодних доказів того, що правовстановлюючі документи на спірне нерухоме майно зберігаються саме у нього. Ця обставина не була підтверджена навіть показаннями свідків – його племінника ОСОБА_7 та його дружини ОСОБА_8 , які під час допиту у судовому засіданні яким тільки брудом його не поливали, однак навіть вони не стали стверджувати, що правовстановлюючі документи на майно його покійної матері ОСОБА_4 зберігаються саме у нього.
Щодо безпідставного визнання за позивачкою право власності в порядку спадкування на нерухоме майно, яке є об`єктом незавершеного будівництва, що є неприпустимим.
Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , суд першої інстанції зробив хибні висновки про юридичний статус цього майна як об`єкта нерухомості. Як вже зазначалося у даній апеляційній скарзі, його батько ОСОБА_3 за життя (тобто до 04 березня 2007 р.) не встиг завершити реконструкцію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , хоча здійснював будівництво на належній йому земельній ділянці і за наявності належним чином оформленої дозвільної та проектної документації. За його життя реконструйований будинок не було прийнято в експлуатацію, за видачею на його ім`я свідоцтва про право власності на реконструйований об`єкт ОСОБА_3 до Виконкому Іллічівської міської Ради та КП «БТІ» м.Іллічівськ не звертався. Вищезгадані Свідоцтво про право власності на квартиру від 16 січня 2009 р. та Рішення виконкому Іллічівської міської ради від 18 грудня 2008 р. за № 1421 є нікчемними в силу закону, оскільки ними передбачено визнання та документальне оформлення права власності на нерухоме майно на ім`я мертвої на той час особи - ОСОБА_3 , правоздатність якого припинилася ще 04 березня 2007 р. Таким чином, у даному випадку суд першої інстанції не мав право визнавати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки це майно є об`єктом незавершеного будівництва. За таких обставин суд міг задовольнити вимогу про визнання за позивачкою майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності».
Правовий режим спільної власності має враховувати інтереси усіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.
Як було зазначено вище, суд першої інстанції не мав право визнавати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі документів, оформлених на мертву особу через майже два роки після її смерті (при цьому за життя ця особа - ОСОБА_3 - не звертався із заявами про прийняття вищевказаного будинку в експлуатацію та оформлення на нього правовстановлюючих документів). Визнаючи ж за ОСОБА_2 право власності на решту об`єктів нерухомого майна (3/4 частини квартири АДРЕСА_1 ; частину земельної ділянки кадастровий номер 5123782000:01:004:0297, що розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (наразі це територія Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області), площею 2,1298 га, масив НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 ; частину земельної ділянки кадастровий номер 5110800000:02:022:0032, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; частину земельної ділянки кадастровий номер 5123782000:01:004:0134, що розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (наразі це територія Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області), площею 2,0446 га, масив АДРЕСА_7 ) суд першої інстанції, враховуючи правовий режим спільної власності щодо вище переліченого майна, повинен був у своєму рішенні визначити не лише розмір часток у праві спільної часткової власності, які визнаються за позивачкою ОСОБА_2 , але й розмір часток, які залишаються за відповідачем ОСОБА_1 . 
Присутній в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Лук`ян С.Г. заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Андрєєва Н.О. підтримала доводи апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції не відповідає.
Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду в частині позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на поховання, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 витрати на поховання у розмірі 15095.00 грн. та судовий збір у розмірі 724.66 грн., ніким із сторін в установленому законом порядку не оскаржується, тому в цій частині рішення суду не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року.
Предметом апеляційного розгляду є рішення суду в частині задоволених первісних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.
Задовольняючи первісні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, визнаючи за ОСОБА_2 права власності на: 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 ; 1/4 частини житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 ; 1/4 частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5123782000:01:004:0297, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.1298 га масив 3 ділянка № НОМЕР_2 ; 1/4 частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5110800000:02:022:0032, що розташована по АДРЕСА_3 ; 1/4 частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5123782000:01:004:0134, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.0446 га масив НОМЕР_3 ділянка № НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості первісних позовних вимог.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступні обставини.
Згідно свідоцтва про шлюб (серія НОМЕР_8 ) видане с. Киселівка, Катеринопільського району Черкаської області, засвідчує факт укладання шлюбу 14 лютого 1970 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , після реєстрації одруження подружжю присвоєно прізвища ОСОБА_10 .
Відповідно до свідоцтва (серія НОМЕР_9 від 15 січня 1971 року) виданого вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_11 , батьками, якої вказано: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Згідно зі свідоцтвом (серія НОМЕР_10 видане міськ РАЦС м. Ілічівська 07 вересня 1974 року) засвідчено факт того, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_1 батьками якого вказані: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Матеріали спадкової справи містять підтвердження наявності спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , а саме: права власності на частину квартири АДРЕСА_8 , яка належала померлої на підставі свідоцтва про права власності на житло від 07 грудня 2004 року; частини квартири АДРЕСА_8 , яка належала померлої на підставі свідоцтва про права на спадщину за законом від 28 листопада 2007 року, зареєстровано 9 липня 2008 року; права власності відповідно до свідоцтва № НОМЕР_11 про права власності на квартиру АДРЕСА_6 , зареєстроване 20 січня 2009 року.
Державні акти на право власності на земельні ділянки: з кадастровим номером 5123782000:01:004:0297, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.1298 га масив НОМЕР_1 ділянка № НОМЕР_2 ; земельної ділянки з кадастровим номером: 5110800000:02:022:0032, що розташована по АДРЕСА_3 , земельної ділянки з кадастровим номером: 5123782000:01:004:0134, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.0446 га масив НОМЕР_3 ділянка № НОМЕР_4 .
Заяв що інших спадкоємців м матеріали спадкових справ не місять.
Колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)). Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.) (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), від 22 квітня 2024 року в справі № 346/2744/21 (провадження № 61-10543сво23))
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19, від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17, від 28 квітня 2022 року у справі № 352/494/16-ц.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (стаття 1269 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до підпунктів 4.12, 4.16, 4.19 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.
Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц (провадження № 61-10174св19), зазначено, що визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Ефективним способом захисту прав спадкоємця, що прийняв спадщину, може бути визнання права власності на спадкове майно за відсутності правовстановлюючих документів на нього.
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 липня 2024 року в справі № 204/8935/22, від 25 вересня 2024 року в справі № 707/2877/22, від 03 січня 2025 року в справі № 754/7860/22, від 11 лютого 2025 року в справі № 751/2484/22.
Підставою для звернення до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначила, що після смерті ОСОБА_4 . 24 вересня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Одеської області Шевченко В.М., яким була заведена спадкова справа № 44/202 . Спадкове майно складається з: частини квартири АДРЕСА_1 ; частини житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 ; частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5123782000:01:004:0297, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.1298 га масив НОМЕР_1 ділянка № НОМЕР_2 ; частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5110800000:02:022:0032, що розташована по АДРЕСА_3 ; частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5123782000:01:004:0134, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.0446 га масив НОМЕР_3 ділянка № НОМЕР_4 .
Листом приватного нотаріуса від 28 травня 2024 року № 132/02-14 ОСОБА_2 роз`яснено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, зазначене питання вирішується в судовому засіданні.
ОСОБА_5 зазначає, що такі документи відсутні, також між нею та відповідачем виник спір про право, який може бути вирішений тільки в судому порядку.
Встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів позивачка немає можливості оформити право власності на спадкове майно у іншому порядку, ніж шляхом звернення з даним позовом до суду про визнання права власності на майно в порядку спадкування, оскільки іншої можливості оформити право власності на майно немає.
Оскільки причиною звернення ОСОБА_2 до суду стала відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлючих документів на спадкове майно і саме ця обставина унеможливила отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері в нотаріальному порядку, тому у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є ефективним способом захисту її порушеного права.
З цих підстав, доводи апеляційної скарги в частині про обрання позивачем не ефективного способу захисту є необґрунтовані.
Згідно із частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (частина перша статті 1226 ЦК України).
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки; друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).
Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
У справі, що переглядається встановлено, що сторони у справі є спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 , та є такими, що у встановлений законом строк, прийняли спадщину.
Матеріали спадкової справи містять підтвердження наявності спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , а саме: права власності на частину квартири АДРЕСА_8 , яка належала померлої на підставі свідоцтва про права власності на житло від 07 грудня 2004 року; частини квартири АДРЕСА_8 , яка належала померлої на підставі свідоцтва про права на спадщину за законом від 28 листопада 2007 року, зареєстровано 9 липня 2008 року; права власності відповідно до свідоцтва № НОМЕР_11 про права власності на квартиру АДРЕСА_6 , зареєстроване 20 січня 2009 року.
Державні акти на право власності на земельні ділянки: з кадастровим номером 5123782000:01:004:0297, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.1298 га масив НОМЕР_1 ділянка № НОМЕР_2 ; земельної ділянки з кадастровим номером: 5110800000:02:022:0032, що розташована по АДРЕСА_3 , земельної ділянки з кадастровим номером: 5123782000:01:004:0134, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.0446 га масив НОМЕР_3 ділянка № НОМЕР_4 .
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд, визнати за нею право власності на таке спадкове майно:
3/8 частини квартири АДРЕСА_1 ;
1/4 частини житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 ;
1/4 частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5110800000:02:022:0032, що розташована по АДРЕСА_3 ;
1/4 частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5123782000:01:004:0297, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.1298 га масив 3 ділянка № НОМЕР_2 ;
1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5123782000:01:004:0134, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.0446 га масив НОМЕР_3 ділянка № НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно зі статтею 13 ЦПК України (принцим диспозитивності цивільного процесу) суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини 2 статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Проте, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_2 право власності на: 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 ; 1/4 частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5123782000:01:004:0134, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.0446 га масив НОМЕР_3 ділянка № НОМЕР_4 , в цій частині вийшов за межі позовних вимог позивача, чим порушив наведені вище норми процесуального законодавства, а також порушив принцип рівності часток передбачений ч. 1 ст. 1278 ЦК України.
Крім того, щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання право власності на 1/4 частини житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , колегія суддів виходить з такого.
В матеріалах справи міститься довідка характеристика БТІ Іллічівської міської ради від 6 листопада 2007 року, за якої встановлено, що ОСОБА_3 , належало 3/10 частини житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування від 14 жовтня 2000 № 9487.
Як вже було раніше встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Згідно спадкової справи ОСОБА_3 , спадкове майно, в тому числі вищевказане, прийняли ОСОБА_1 (син померлого), ОСОБА_4 (дружина померлого). ОСОБА_2 відмовилась він належної частки.
Таким чином, належна частка померлої ОСОБА_4 у житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_2 становила 3/20 частини, що є предметом спадкової маси та даного спору, у зв`язку з чим, спадкоємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належать по 3/40 частин.
Отже, доводи апеляційної скарги, з урахуванням меж апеляційного перегляду, в цій частині є слушними, та дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає зміні з підстав передбачених ст. 376 ЦПК України.
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про визнання права власності за позивачкою на підставі документів, оформлених на спадкодавця через два роки після його смерті, тобто після втрати ним правоздатності і дієздатності, як необґрунтовані.
Згідно зі статтею 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування у особи права власності необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18); у постанові Верховного Суду від 12 січня 2026 року у справі № 344/9119/17 (провадження № 61-17703св21).
Судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги що, рішенням № 1421 від 18 грудня 2008 року Іллічівської міської ради про виділ в натурі частки об`єкта нерухомого майна і видачу свідоцтва про право власності на ім`я померлого ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_9 та ОСОБА_12 на квартиру АДРЕСА_10 , вирішено виділити приміщення житлового будинку садибного типу за адресою АДРЕСА_11 на дві окремі квартири на ім`я померлого ОСОБА_3 – квартиру АДРЕСА_9 , ОСОБА_12 – квартиру АДРЕСА_8 .
Видати на ім`я померлого ОСОБА_3 свідоцтво про власності на квартиру АДРЕСА_9 , яка складається з приміщень житлового будинку літ. «А»: і коридору - 3,5 м2, 1-2 – коридору - 3,6 м2, 1-3 - житлової - 18,2 м2, 1-4 - санвузла - 3,6 м2, і кухні - 11,8 м2, 1-6 - коридору - 14,5 м2, 1-7 - житлової - 13,6 м2, 1-8 - житлової - 13,3 м2, 1 санвузла - 2,7 м2, 1-10 - веранди - 4,6 м2, 1-11 - шафи - 1,5 м2, загальною площею 91,0 м т. ч. житлова - 45,1 м2; господарчих будівель: гаража літ. «Ж», літньої кухні літ. «л »вбиральні літ. «л», підвалу літ. «л1», навісу літ. «М»; споруд: № 3 - хвіртки, покриття - адресою: АДРЕСА_11 , замість договору дарування від 14 жовтня 2000 № 9487.
Відповідно довідки №46/02-14 від 27 лютого 2024 року вказане свідоцтво від 16 січня 2009 року зареєстровано за № 34877 20 січня 2009 року в реєстровій книзі № И-18.
Таким чином, встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_11 , набув згідно договору дарування від 14 жовтня 2000 № 9487, тобто за час свого життя, однак державна реєстрація його права власності на вказане майно була здійснена пізніше.
Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, та такими, що зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 29 квітня 2025 року в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на спадкове майно підлягає зміні, в частині визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на: 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 ; 3/40 частини житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 ; 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5123782000:01:004:0134, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.0446 га масив НОМЕР_3 ділянка № НОМЕР_4 . В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 29 квітня 2025 року в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування спадкове майно – змінити.
Визнати за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2  на:
- 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 ;
- 3/40 частини житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 ;
- 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером: 5123782000:01:004:0134, що розташована на території Великолодинської сільської ради Одеської області, площею 2.0446 га масив НОМЕР_3 ділянка № НОМЕР_4 , 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 19.03.2026 року.

Головуючий        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова