Справа № 947/45143/25
Провадження №2/523/2576/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2026 р. м.Одеса  

Пересипський районний суд міста Одеси у складі:
головуючий суддя - Далеко К.О.,
за участю секретаря - Дяченко Т.С.,
відповідача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 , про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулося до Пересипського районного суду м.Одеси із позовом яким просить стягнути з ОСОБА_1 користь ГУПФУ в Одеській області суму надміру виплаченої пенсії у розмірі 4457,19 грн., посилаючись на наступні обставини. 
Так при проведенні перерахунку пенсії, при переході з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, на пенсію по інвалідності, безпідставно застосовано норму для розрахунку страхового стажу 30/35 замість 20/25, не проведено уточнення періодів страхового стажу і заробітної плати за вересень-листопад 2002 року та вересень-грудень 2004 року, розмір пенсійної виплати склав з 02.01.2025 - 3146,88 грн, з 01.03.2025 - 3496,08 грн. На теперішній час, пенсійна справа приведена у відповідність, в результаті проведеного перерахунку де розмір пенсії склав з 02.01.2025 - 2744,11 грн, з 01.03.2025 - 3038,00 грн. У зв`язку з цим виникла переплата пенсії в сумі 4457,19 грн за період з 02.01.2025 по 31.10.2025 та прийнято рішення про прийняття суми переплати пенсії на облік від 08.10.2025 № 3624. Отже, під час обробки заяви ОСОБА_1 про перехід з одного виду пенсії на інший, сталася розрахункова помилка, яка пов`язана з тим, що не було уточнено періоди страхового стажу і заробітної плати за вересень -листопад 2002 року та вересень-грудень 2004 року. Таким чином, Головним управлінням було помилково розраховано і виплачено пенсію в більшому розмірі. Таким чином, Відповідачем неправомірно отримано пенсійні виплати у розмірі 4457,19 грн. за період 01.02.2025 по 31.10.2025 року. Головним управлінням було направлено відповідачу лист-повідомлення від 14.10.2025 № 1500-0404-8/170237 щодо добровільного повернення надміру отриманої суми пільги на розрахунковий рахунок Головного управління. Однак, кошти на рахунок Пенсійного фонду України не повернуто. 
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 27 січня 2026 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про підтримання позовних вимог, в якій він просив розглядати справу за його відсутності.
Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти позову, та зазначила, що вона являється особою з інвалідність ІІ групи з 2008 року, та не є працездатною особою. Позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки розрахунок про який йдеться у позовній заяві вона не здійснює, а вказане нарахування вчинено виключно з вини працівника Пенсійного фонду. При винесенні рішення просила врахувати зазначені обставини та відмовити у задоволенні позову. Також просила врахувати, що не відповідають дійсності зазначені у позові обставини з приводу того, що відповідач наживається на неправомірних виплатах, оскільки вона отримує мінімальну пенсію, та навпаки звертається до Пенсійного фонду із заявами про її підвищення, однак в рамках чинного законодавства України. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не підлягають задоволенню, з таких підстав.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.01.2025 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про проведення перерахунку пенсії, при переході з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058 (далі - Закон№ 1058 ).
Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за № 339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/ перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.
Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до наданого позивачем листа від 12.09.2025 року, Рішенням від 06.01.2025 заявниці проведено перерахунок та визначено розмір пенсії як особі з інвалідністю при страховому стажі 30 років 6 місяців, в тому числі додатковому 10 років 5 місяців. 
Заяву опрацьовано спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (користувач Ш2001-ОАА24, ОСОБА_2 ). Правильність прийнятого рішення завізовано спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (користувач Ш8001-3156, ОСОБА_3 ).
Перевіркою пенсійної справи встановлено, що при проведенні перерахунку пенсії неправильно застосовано норму для розрахунку страхового стажу 30/35 замість 20/25, оскільки пенсію ОСОБА_1 призначено у 2008 році за нормами Закону, що діяли на дату призначення пенсії. 
Перерахунки пенсії після набрання чинності змін, внесених Законом України від 08.07.2011 № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», тобто після 01.10.2011, не проводились.
Крім того, при опрацюванні звернення не проведено уточнення періодів страхового стажу та заробітної плати за вересень-листопад 2002 року та вересень-грудень 2004 року згідно даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу.
Як зазначає позивач у листі №1500-0306-9/152464 від 12.09.2025 року, що ОСОБА_1 , безпідставно застосовано норму для розрахунку страхового стажу 30/35 замість 20/25, не проведено уточнення періодів страхового стажу і заробітної плати за вересень-листопад 2002року та вересень-грудень 2004 року. 
Після проведення перерахунку пенсії було виявлено що у ОСОБА_1 змінився розмір пенсії на 3044,23 грн.
Рішенням про прийняття суми переплати пенсії на облік від 08.10.2025 року № 3624 установлено, що ОСОБА_1 отримувала пенсію по інвалідності у розмірі 3038,00 грн на місяць та сума переплат 4457,19 грн згідно довідки відділу опрацювання документації № 2 управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області утворилася за період з 02.01.2025 року по 31.10.2025 рік.
Відповідачу був надісланий лист 14.10.2025 за вих. № 1500-0404-8/170237 з пропозицією повернути зайво отримані кошти на рахунок Головного управління.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 (надалі за текстом - Закон № 1058) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (ч. 1 ст. 4 Закону № 1058).
Відповідно до ст. 9 Закону №1058 в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я, внаслідок: а) трудового каліцтва або професійного захворювання; б)загального захворювання ( втому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства). Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи (ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058 затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі за текстом - Порядок № 22-1).
У розділі ІІ Порядку № 22-1 встановлено перелік документів, необхідних для призначення пенсії. Згідно із п. 2.2. до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу, тобто документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків; документи про стаж; індивідуальні відомості про застраховану особу, додані органом, що призначає пенсію; відомості про місце проживання особи.
Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК (абзац 2 п. 2.2. Порядку № 22-1).
Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15.05.2003 № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014).
Зі змісту п. 3 цієї Постанови вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає.
Згідно ст. 50 Закону №1058, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відповідно до п. 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними, до стягнення, затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України № 6-4 від 21.03.2003 із змінами, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже ст. 50 Закону №1058 встановлено дві підстави для повернення пенсіонером сплачених йому пенсійних виплат: коли має місце зловживання з боку самого пенсіонера, який надав недостовірні дані, що впливають на призначення пенсії; або коли такі дані були наданні страхувальником.
Згідно зі ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.
Правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-91цс14 (постанова від 02.07.2014) визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц та постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №607/4570/17-ц зазначено, що: «правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум».
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1, 2, 3 ст.89 ЦПК України).
Отже, у позовній заяві позивачем зазначено, що ОСОБА_1 отримувала пенсію як особа з інвалідність в розмірі пенсії за віком. 02.01.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перехід на інший вид пенсії за доцільністю відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Рішенням від 06.01.2025 заявниці проведено перерахунок та визначено розмір пенсії як особі з інвалідністю при страховому стажі 30 років 6 місяців, в тому числі додатковому 10 років 5 місяців. Перевіркою пенсійної справи встановлено, що при проведенні перерахунку пенсії неправильно застосовано норму для розрахунку страхового стажу 30/35 замість 20/25, оскільки пенсію ОСОБА_1 призначено у 2008 році за нормами Закону, що діяли на дату призначення пенсії. Перерахунки пенсії після набрання чинності змін, внесених Законом України від 08.07.2011 № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», тобто після 01.10.2011, не проводились. Крім того, при опрацюванні звернення не проведено уточнення періодів страхового стажу та заробітної плати за вересень-листопад 2002 року та вересень-грудень 2004 року згідно даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу.
Разом із тим, судом встановлено, що нарахування пенсії було здійснено не внаслідок зловживань з боку відповідача чи введенням в оману працівників органів ПФУ відповідачем. Позивачем не додано доказів того, що відповідач навмисно приховував відомості про свій страховий стаж та заробітну плату за вересень-листопад 2002 року та вересень-грудень 2004 року.
Статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено дві підстави для повернення пенсіонером сплачених йому пенсійних виплат: коли має місце зловживання з боку самого пенсіонера, який надав недостовірні дані, що впливають на призначення пенсії; або коли такі дані були наданні страхувальником.
Суд звертає увагу, що зловживанням є умисні протиправні дії пенсіонера, спрямовані на безпідставне отримання пенсій, або отримання пенсії у більшому, ніж визначено законом, розмірі.
Згідно зі ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.
Важливо відмітити, що зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону №1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25.10.2016 у справі №686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25.09.2018 у справі №340/644/15-а та від 21.02.2020 у справі №173/424/17(2-а/173/41/2017).
Отже, суд дійшов висновку, що для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити, що факт переплати пенсії, що враховуються при її обчисленні, відбувся у зв`язку із поданням пенсіонером завідомо недостовірних відомостей.
Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суду слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.
Правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-91цс14 (постанова від 02.07.2014) визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.
Тобто, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц та постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №607/4570/17-ц зазначено, що: «правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум».
Суд зазначає, що обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.
В пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова Верховного Суду від 05.02.2018 у справі № 556/1231/17).
Для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії мав достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №489/205/16-а та від 03.10.2019 у справі №487/3380/16-а.
Враховуючи зазначене вище, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що прийняття рішення про призначення пенсії та сам факт здійснення надміру виплаченої пенсії, здійснено внаслідок поведінки ОСОБА_1 яка б містила ознаки зловживань чи за своїм характером була недобросовісною, а відтак суд дійшов висновку, що виплачені пенсійні виплати не підлягають поверненню позивачу, а позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
З урахуванням наведеного, оскільки в позові відмовлено, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268,274-279 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення суду складено 16.03.2026р.

Суддя:  К.О. Далеко