ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 699/1727/24		
Провадження № 22-ц/821/109/26		
Категорія: 304090200 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,
за участю секретаря – Кукушкіної А. О.,

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Універсал Банк»,
представник позивача – адвокат Задорожній Антон Геннадійович,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
представник відповідача – адвокат Гаврильченко Валентин Михайлович,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариство «Універсал Банк» – адвоката Задорожного Антона Геннадійовича на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк», Товариство) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал банк» запустив новий проект monobank, у рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні карти monobank.
Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.
Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП у мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрат у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.
Відповідачка звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 07.12.2023 підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг та встановивши мобільний додаток monobank, отримала розрахункову карту НОМЕР_1 .
Положеннями Анкети-заяви визначено, що Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг.

Підписавши Анкету-заяву, відповідачка підтвердила, що ознайомилася з чинною версією Умов і правил, що розміщені за посиланням https://www/monobank.ua/terms, тарифами, що розміщені за посиланням https://www/monobank.ua/rates та отримала їх примірники у мобільному додатку.
Вказує, що АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме, надало відповідачці можливість розпоряджатися коштами на умовах, передбачених Договором та у межах встановленого кредитного ліміту у розмірі 500 000,00 грн з можливістю його коригування зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом.
Проте, відповідачка не дотримується умов договору, а саме не здійснює повернення кредиту у терміни та на умовах, визначених Умовами, Правилами та Тарифами.
Зазначає, що загальний розмір заборгованості відповідачки перед АТ «Універсал Банк» за договором становить 45360,51 грн (загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), заборгованість за відсотками 0,00 грн, заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0,00 грн.
Позивач просив стягнути на його користь із відповідачки заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 07.12.2023 у розмірі 45360,51 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2025 року в задоволені позовних вимог АТ «Універсал Банк» відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів факт встановлення за згодою відповідачки кредитного ліміту у розмірі 40000,00 грн та використання відповідачкою кредитних коштів у межах цього ліміту.
Також, позивач не надав належних доказів, які б підтверджували, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з її карткового рахунку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 27.10.2025, представник АТ «Універсал Банк» - адвокат Задорожний А. Г., вважаючи рішення суду першої інстанції ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської областівід 08 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачкою не надано суду доказів, які б підтверджували, що операції по її рахунку здійснювались не нею, оскільки такі дії (операції) були здійснені з попередньою авторизацією відповідачки в мобільному додатку monobank. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового номеру телефону, що вказаний у самому мобільному застосунку та іншої особистої інформації.
Саме лише звернення відповідачки до правоохоронних органів не може слугувати належним та беззаперечним доказом вчинення шахрайських дій з використанням мобільного застосунку відповідачки.
Доказів про те, що ОСОБА_1 визнана потерпілою також не надано.
У разі доведеності кримінального правопорушення, ОСОБА_1 не позбавлена права відновити свої права за рахунок осіб, притягнутих до кримінальної відповідальності.
Таким чином, відповідачкою не надано належних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність у неї зобов`язання перед АТ «Універсал Банк» з повернення використаних кредитних коштів.

Відзив на апеляційну скаргу.

02.02.2026 від представника ОСОБА_1 – адвоката Гаврильченка В. М. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 08.10.2025 – залишити без змін.
Вважає, що суд першої інстанції вірно встановив відсутність вини відповідачки та застосував принцип тлумачення сумнівів на користь «слабкої сторони» споживача.

10.02.2026 від представника АТ «Універсал Банк» - адвоката Задорожного А. Г. надійшла відповідь на відзив. Представник Товариства зазначає, що позиція АТ «Універсал Банк» ґрунтується на доказах, що надані безпосередньо відповідачкою, дії якої і стали причиною для грошових операцій, які тепер не визнаються. 
Звертає увагу на те, що відповідно до змісту витягу з ЄРДР щодо кримінального провадження № 12024255380000057 вбачається, що ОСОБА_1 20.02.2024, відповівши на незнайомий номер телефону, нібито від представника мобільного оператора «Київстар», надала пароль з смс-повідомлення, після чого втратила можливість користуватися сім-картою.
Отже, дії власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Фактичні обставини справи

17.12.2020 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг в рамках проекту «Monobank», за якою просила Акціонерне товариство «Універсал Банк» відкрити поточний рахунок на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному додатку. Пільговий період за користування кредитним лімітом становить 62 днів. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися відсоткова ставка 3,1% на місяць.
Позичальник погодилася з тим, що невід`ємною частиною Анкети-заяви є Запевнення Клієнта до Договору з підписанням якого в Мобільному застосунку Договір набуває чинності.
ОСОБА_1 підписала Запевнення Клієнта до Договору про надання банківських послуг Monobank.
Зі змісту Запевнення вбачається, що відповідачка підтвердила отримання примірника Договору у Мобільному застосунку, ознайомилася та надала згоду погодилася з тим, що ця Анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, складають Договір про надання банківських послуг.
В анкеті вказано, що відповідачка засвідчила генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (УЕП) з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися нею для вчинення правочинів та платіжних операцій. Відповідачка визнала, що УЕП є аналогом її власноручного підпису.
Підписання анкети-заяви здійснено відповідачкою за допомогою цифрового власноручного підпису.
До позовної заяви позивач додав Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, а також витяг з Тарифів Чорної картки monobank. Указані документи відповідачкою не підписані.
Позивач надав паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank, у якому зазначено, що накладання споживачем електронного підпису перевіряється за допомогою відкритого ключа.
З виписки по рахунку відповідачки НОМЕР_2 за період з 07.12.2023 до 05.09.2024 та з руху коштів по картці за цим рахунком вбачається що 07.12.2023 на картці було встановлено кредитний ліміт 40000,00 грн, який 09.12.2023 знижено до 0,00 грн.
20.02.2024 кредитний ліміт підвищено до 40000,00 грн і 20.02.2024 у банкоматах м. Кривого Рогу знято готівкою з цієї картки кошти кредитного ліміту - 8317,00 грн, 8320,00 грн, 4160,00 грн, 10400,00 грн, 8840, 00 грн.
21.02.2024 рахунок поповнено на 1000,00 грн.
22.02.2024 рахунок поповнено на 3000,00 грн, 1000,00 грн, 3500,00 грн, 1500,00 грн, 8500,00 грн, 7000,00 грн, 3500,00 грн та знято через банкомати та перекази 3120,00 грн, 1063,92 грн, 1040,10 грн, 4680,00 грн , 8320,00 грн, 7280,00 грн, 3120,00 грн.
23.02.2024 та 24.02.2024 так само рахунок поповнювався і з нього знімалися кошти готівкою або шляхом переказів.
Відповідачка надала довідку Українського бюро кредитних історій, згідно з якою у період з 20.02.2024 по 24.02.2024 на ім`я відповідачки було укладено дев`ять кредитних договорів з різними кредитними установами, і про ці кредити вона стверджує, що укладені вони не нею, а шахраями.
У застосунок Дія до відповідачки надходили повідомлення про запит кредитної історії за вищевказаними кредитними договорами, укладеними у період з 20.02.2024 по 24.02.2024.
05.03.2024 ОСОБА_1 звернулася до Корсунь-Шевченківського відділення поліції №1 із заявою про те, що невідома особа без її відома у період з 20.02.2024 по 24.02.2024 оформляла на її ім`я кредити у різних кредитних установах і знімала кошти з її рахунку у позивача.
Згідно з Витягом з ЄДРДР 02.04.2024 за заявою ОСОБА_1 від 07.04.2024 про те, що без її відома здійснила оформлення онлайн кредитів у різних кредитних установах, чим завдала їй збитки на 67000,00 грн, було зареєстровано кримінальне провадження 12024255380000057 за ч.1 ст. 182 КК України.

Позиція Черкаського апеляційного суду 

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ «Універсал Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
У ст. 1073 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначено Законом України «Про платіжні послуги».
Статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача платіжних послуг та/або належність користувачу платіжних послуг певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача платіжних послуг; користувач платіжних послуг (далі -користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку; неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно); платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.
Частиною 12 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що електронний платіжний засіб, що використовується в платіжній системі, має відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим правилами платіжної системи, з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.
Відповідно до п. 4. ч. 20 цієї статті, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції.
Згідно з ч. 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника.
Аналогічна норма міститься в пункті 140 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженої Постановою Правління НБУ від 29 липня 2022 № 164 (далі Положення № 164), згідно з якою до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.
Згідно пункту 138 розділу VII Положення № 164 Емітент зобов`язаний: 1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення); 2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; 3) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення; 4) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту; 5) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту; 6) реєструвати та протягом строку, передбаченого нормативно-правовими актами Національного банку, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування емітентом користувача та користувачем емітента, надавати користувачу таку інформацію за його письмовим зверненням. Емітент зобов`язаний зазначити дату і час одержання повідомлення користувача про втрату платіжного інструменту під час реєстрації повідомлення.
Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення № 164 користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.
Згідно пункту 140 розділу VII Положення № 164, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.
У відповідності до пункту 146 розділу VII Положення № 164 власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Аналіз вказаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.
Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21.
У справі, яка переглядається встановлено, що Договір про надання банківських послуг від 07.12.2023 між сторонами укладений належним чином, у письмовій формі, оскільки відповідачка власноруч підписала Анкету-заяву, а також були дотримані всі вимоги законодавства щодо укладення договору в електронній формі, включно з вимогами Закону України «Про електронну комерцію». Матеріали справи підтверджують факт подання оферти, ознайомлення відповідачки з умовами договору та наявність її вільного волевиявлення на укладення правочину, що виключає будь-які сумніви щодо дійсності договору (а.с.6).
ОСОБА_1 користувалась банківською карткою, що підтверджується випискою по рахунку доданою до матеріалів справи (а.с. 26-29).
Факт укладення між сторонами кредитного договору визнається відповідачкою ОСОБА_1 , що звільняє позивача від доведення цих обставин на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України.
Свої зобов`язання за кредитним договором Банк виконав належним чином, надавши відповідачці ОСОБА_1 кредит, однак остання взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 45360,51 грн.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 надала суду витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 12024255380000057, відповідно до якого за її заявою від 05.03.2024 внесено відомості про те, що 20.02.2024 близько 17.00 год. до неї зателефонував невідомий чоловік з номеру 0979658703 та представився представником «Київстар», також повідомив про необхідність продовження строку терміну дії номеру мобільного телефону заявниці, на що остання продиктувала пароль із смс. В подальшому сім картка була неактивна, а невідома особа без відома заявниці здійснила оформлення онлайн кредиту в різних кредитних установах чим завдала збитку на суму 67000,00 грн. (а.с. 83).
В матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 визнана потерпілою у кримінальному провадженні № 12024255380000057.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачка не вказує, коли їй стало відомо про несанкціонований доступ сторонніх осіб до застосунку/платіжного інструменту Monobank, але вказує період підозрілої активності з 20.02.2024 по 24.02.2024, включаючи в цей період, зокрема, сума надходжень від «Chernaja Oksana» згідно даних виписки «рух коштів».
З матеріалів справи, а саме з виписки по рахунку відповідачки НОМЕР_3 за період з 07.12.2023 до 05.09.2024 та з руху коштів по картці за цим рахунком, вбачається що 07.12.2023 на картці було встановлено кредитний ліміт 40000,00 грн, який 09.12.2023 знижено до 0,00 грн.
20.02.2024 кредитний ліміт підвищено до 40000,00 грн і 20.02.2024 у банкоматах м. Кривого Рогу знято готівкою з цієї картки кошти кредитного ліміту - 8317,00 грн, 8320,00 грн, 4160,00 грн, 10 400,00 грн, 8840, 00 грн. 
21.02.2024 рахунок поповнено на 1000,00 грн. 22.02.2024 рахунок поповнено на 3000,00 грн, 1000,00 грн, 3500,00 грн, 1500,00 грн, 8500,00 грн, 7000,00 грн, 3500,00 грн та знято через банкомати та перекази 3120,00 грн, 1063,92 грн, 1040,10 грн, 4680,00 грн , 8320,00 грн, 7280,00 грн, 3120,00 грн. 23.02.2024 та 24.02.2024 так само рахунок поповнювався і з нього знімалися кошти готівкою або шляхом переказів.
Відповідачка надала довідку Українського бюро кредитних історій, згідно з якою у період з 20.02.2024 по 24.02.2024 на ім`я відповідачки було укладено дев`ять кредитних договорів з різними кредитними установами, і про ці кредити вона стверджує, що укладені вони не нею, а шахраями.
У застосунок Дія до відповідачки надходили повідомлення про запит кредитної історії за вищевказаними кредитними договорами, укладеними у період з 20.02.2024 по 24.02.2024.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до п. 14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
На підставі п. п. 2-4 ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 у справі №699/16-ц (провадження №61-16504св18) та від 05.12.2018 у справі № 754/15020/15-ц (провадження № 61-22283св18) зроблено висновок, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15 та в постанові Верховного Суду від 21.02.2019 року у справі №489/1649/17.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що саме ОСОБА_1 своєю необачною поведінкою сприяла проведенню несанкціонованих операцій по її рахунку, а саме в ході телефонної розмови повідомила третім особам код доступу, який був надісланий на її телефон, що призвело до незаконного використання третіми особами інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
У зв`язку з цим саме ОСОБА_1 є відповідальною за списання коштів з її рахунку, а відтак вона є відповідальною за всі фінансові операції по її рахунку до моменту повідомлення Банку про вказані обставини.
Колегія суддів звертає увагу на те, що лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. 
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.04.2025 № 761/43146/21.
Водночас в матеріалах справи відсутні докази, що відповідачка ОСОБА_1 вчасно звернулася в АТ «Універсал Банк» з повідомлення про несанкціоноване надходження та списання коштів з її карткового рахунку. 
Також відсутні докази про те, ОСОБА_1 зверталася до суду з вимоги до АТ «Універсал Банк» про захист прав споживача. 
За таких обставин суд першої інстанції зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні вимог АТ «Універсал Банк».
Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що рішення першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права.
Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України).
Зідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення вимог позивача та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 07 грудня 2023 року у розмірі 45360,51 грн.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви АТ «Універсал банк» сплатило судовий збір у розмірі 3028,00 грн. При подачі апеляційної скарги АТ «Універсал банк» сплатило судовий збір у розмірі 4542,00 грн (а.с. 31, 151). Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача у розмірі 7570,00 грн. 
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариство «Універсал Банк» – адвоката Задорожного Антона Геннадійовича – задовольнити.
Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нову постанову.
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 07 грудня 2023 року у розмірі 45360,51 грн та судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 7570,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 26 лютого 2026 року.

Головуюча        Л. І. Василенко

Судді          О. В. Карпенко

О. М. Новіков