КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2026 року м. Київ справа №320/30531/25
Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 2), в якому позивач просить суд (з урахуванням уточнених позовних вимог): 
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу за мобілізацією;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про призов на військову службу за мобілізацією від 22.01.2025 №77;
- зобов`язати начальника військової частини НОМЕР_1 видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з лав ЗСУ негайно.
В обґрунтування вимог позову позивач зазначив, що 25.01.2025 ОСОБА_1 був доставлений з територіального центру комплектування та соціальної підтримки за мобілізаційним планом та з 25.01.2025 був зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта. З 25.01.2025 вважається таким, що прийняв справи та посаду курсанта та приступив до виконання службових обов`язків за посадою. (Наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності ) № 77 від 22.01.2025. Під час проведення мобілізаційних заходів ІНФОРМАЦІЯ_1 було порушено ряд законодавчих норм, а саме: не видано повістку про уточнення персональних даних, не видано повістку про проходження ВЛК та не видано повістку про відправлення на навчання. Крім того, між повістками військовозобов`язаному, на думку позивача, має бути надано час для підготовки для проходження ВЛК та відправлення для проходження військової служби. Позивач наголошує, що військова частина не взяла до уваги скарги позивача на погане самопочуття, не направила на проходження повторної ВЛК, а більш того, відібрали у позивача паспорт громадянина України та мобільний телефон, який і досі не був повернутий. Позивач також зазначає, що у повістці , врученій позивачу немає дати складання такої повістки , що не дає підстави вважати її оформленою належним чином. Позивач також вважає, що відмова в направленні особи на медичний огляд для отримання висновку про непридатність до служби є неправомірною. Позивач стверджує, що в діях ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що порядок військового призову було порушено, оскільки пропущена ціла ланка процедури у вигляді проходження позивачем ВЛК та не було належної професійної підготовки. Також позивач зауважив, що військова частина НОМЕР_1 прийняла позивача без відповідних документів з порушенням процедури мобілізації, чим також, порушила права позивача, а тому має негайно видати наказ про звільнення з лав Збройних Сил України ОСОБА_1 .
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/30531/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.
На виконання ухвали суду від 23.06.2025 від позивача надійшла уточнена позовна заява.
До уточненої позовної заяви долучено докази сплати судового збору.
Таким чином, недоліки позову, встановлені ухвалою суду, усунуті.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.07.2025 адміністративну справу №320/30531/25 прийнято до розгляду та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 , засвідчені належним чином копії:
- наказу про призов на військову службу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) під час мобілізації на особливий період;
- наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №77 від 22.01.2025.
Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Суд вважає відповідачів належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
У матеріалах справи наявний відзив відповідача 1, відповідно до якого останній не погоджується з адміністративним позовом ОСОБА_1 в частині, що його стосується у повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач 1 пояснив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.01.2025 №25 військовослужбовець ОСОБА_1 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 за мобілізаційним планом, з 25.01.2025 зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, призначений на посаду курсанта, прийняв справи та посаду курсанта та приступив до виконання службових обов`язків за посадою на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №77 від 22.01.2025, обліково-послужних карток, іменних списків. Відповідач 1 звернув увагу суду на те, що військова частина НОМЕР_1 входить до складу навчального центру - військової частини НОМЕР_2 . Наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №77 від 22.01.2025 командиром військової частини НОМЕР_1 не видавався, таким чином не може бути і скасований ним. Також, відповідач 1 зазначив, станом на 08 серпня 2025 року військовослужбовець ОСОБА_1 у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 не перебуває. У зв`язку із самовільним залишенням військової частини військовослужбовець був виключений зі списків частини (підстава витяг з ЄРДР №42025272300000307 від 18.02.2025). Командир військової частини НОМЕР_1 не може приймати будь-яких управлінських рішень відносно ОСОБА_1 .
Відповідач 2 правом на подання відзиву не скористався.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Згідно довідки військово-лікарської комісії №320 від 24.01.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача було визнано придатним до військової служби в ДШВ.
На довідці наявна відмітка про ознайомлення позивача з постановою ВЛК 24.01.2025, що засвідчено останнім своїм підписом.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 22.01.2025 №77 «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17.01.2025 №61», контроль виконання якого було покладено на заступника командира військової частини НОМЕР_2 , були внесені зміни до вказаного наказу щодо підготовки осіб під час мобілізації, які не проходили військову службу або проходили її і були звільнені до 2015 року та направлені з ІНФОРМАЦІЯ_1 до навчального центру для проходження бойової військової підготовки, доручено організувати та здійснити на базі військової частини НОМЕР_1 у період з 20.01.2025 до 19.03.2025 підготовку особового складу.
Відповідно до наказу (витяг з наказу) командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.01.2025 №25 військовослужбовець ОСОБА_1 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 за мобілізаційним планом, з 25 січня 2025 року зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення, призначений на посаду курсанта. З 25 січня 2025 року прийняв справи та посаду курсанта, та приступив до виконання службових обов`язків за посадою. (Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №77 від 22.01.2025, обліково-послужні картки, іменні списки).
Згідно наказу (витяг з наказу) командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.02.2025 №32: «Вважати такими, що вибули до військової частини НОМЕР_4 військовослужбовця призваного за мобілізацією солдата ОСОБА_1 , курсанта 2 навчальної механізованої роти НОМЕР_5 навчального механізованого батальйону, на лікування. З 01 лютого 2025 року зняти з продовольчого забезпечення (триразового харчування за каталогом) та видати продовольчий атестат. (Підстава: рапорт к-на ОСОБА_3 вх. №2388 від 01.02.2025).
Відповідно до наказу (витяг з наказу) командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.02.2025 №33: «Військовослужбовця призваного за мобілізацією солдата ОСОБА_1 , курсанта 2 навчальної механізованої роти НОМЕР_5 навчального механізованого батальйону, який перебував на лікуванні у військовій частині НОМЕР_4 , і самовільно залишив дану лікувальну установу, а до військової частини НОМЕР_1 не повернувся, з 02 лютого 2025 року вважати самовільно залишившим лікувальну установу. З 02 лютого 2025 року зняти зі всіх видів забезпечення та припинити виплату грошового забезпечення. (Підстава: доповідь про самовільне залишення частини вих. №663 від 02.02.2025).
Наказом (витяг з наказу) командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №46 від 14.02.2025 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , згідно наказу командира НОМЕР_6 навчального механізованого полку (по особовому складу) від 14 лютого 2025 року №27-РС, призваного за мобілізацією солдата ОСОБА_1 , курсанта 2 навчальної механізованої роти НОМЕР_5 навчального механізованого батальйону звільнено із займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини. (Підстава: наказ командира НОМЕР_6 НМП (по о/с №27-РС від 14.02.2025).
Відповідно до наказу (витяг з наказу) командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.02.2025 №57: «Відповідно до підпункту 9 пункту 33 розділу ІІ «Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України» затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року №280, військовослужбовця призваного за мобілізацією солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 і з 02 лютого 2025 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та якому з 18 лютого 2025 року, згідно наказу командира НОМЕР_6 навчального механізованого полку (по особовому складу) від 25 лютого 2025 року №31-РС, призупинено військову службу, з 25 лютого 2025 року виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Облікові документи направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 , для подальшого обліку та зберігання. (Підстава: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження від 18.02.2025 №42025272300000307, наказ командира 354 НМП (по о/с) №31-РС від 25.02.2025». 
Вважаючи свої права порушеними протиправним призовом на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XIIвід 25.03.1992 (далі Закон №2232-XII) (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. (ч.3 ст.1 Закон №2232-XII).
Згідно з ч. 9 ст. 1 Закону №2232-XII, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону №2232-XII, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.
За приписами частини 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України. (ч. 2ст. 2 Закону №2232-ХІІ).
Згідно із ч. 6 ст. 2 Закону №2232-XII, одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період
За приписами ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-XIIвід 06.12.1991 (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин), особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»№64/2022 від 24.02.2022 р. (затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію»№69/2022 від 24.02.2022 (затвердженим Законом України №2105-ІХ від 03.03.2022) постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено та триває мобілізація.
Згідно з абзацами 1, 2 ч. 1 ст. 39 Закону №2232-ХІІ, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 (далі Закон №3543-ХІІ) (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Частиною 2 статті 4 Закону №3543-XII встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону №3543-XII, громадяни зобов`язані, окрім іншого, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). (абз. 1 ч. 5ст. 22 Закону №3543-ХІІ).
Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, тобто період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, належить до військової служби за призовом.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 (далі Положення №154, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
За змістом положень пункту 9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема:
ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;
розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Згідно абазу 9 п.81 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 за №560 (надалі по тексту також - Порядок №560, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):
у разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. 
Згідно тверджень позивача, останній був незаконно мобілізований, про що свідчить те, що йому не видано повістку про уточнення персональних даних, не видано повістку про проходження ВЛК та не видано повістку про відправлення на навчання та між повістками не надано час для підготовки для проходження ВЛК та відправлення для проходження військової служби.
Судом встановлено, що позивач на час виникнення спірних правовідносин перебував у статусі військовозобов`язаного, який ВЛК визнаний придатним до військової служби.
Матеріалами справи не підтверджено, що на момент вчинення ІНФОРМАЦІЯ_1 оскаржуваних дій та призову позивача на військову службу по мобілізації, позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації за станом здоров`я чи з інших законодавчо встановлених підстав.
Щодо невручення позивачу повістки, суд зауважує, що повістка є лише засобом оповіщення військовозобов`язаної особи для її прибуття на вказану дату до територіального центру комплектування, та не є підставою для проходження військової служби по мобілізації, а лише початковою стадією призову на військову службу під час мобілізації.
Більш того, обов`язок військовозобов`язаного з`явитись за викликом до відповідного територіального центру комплектування встановлений не тільки повісткою, а й Законом №2232-ХІІ. 
Також суд звертає увагу, що позивач у позові зазначив, що у повістці, врученій позивачу немає дати складання такої повістки, що не дає підстави вважати її оформленою належним чином, у то й час як позивач не зазначає ціль направлення йому вказаної повістки та не додає її до матеріалів справи на підтвердження протиправності дій відповідача 2. Це свідчить про наявність суперечностей у доводах позивача. Крім того, законодавство прямо не встановлює мінімальних строків, яких має дотримуватись ІНФОРМАЦІЯ_1 між врученими повістками.
Щодо тверджень позивача, що під час мобізаційних заходів також не взято до уваги скарги позивача на погане самопочуття, його не направили на проходження повторної ВЛК та відібрали у позивача паспорт громадянина України і мобільний телефон, який і досі не був повернутий, суд зазначає наступне.
Як вбачається із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №32 позивач вибув 01.02.2025 на лікування до військової частини НОМЕР_4 . 
Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.73, 74 КАС України, на підтвердження оскарження позивачем дій або висновку військово-лікарської комісії у разі наявності його сумніву щодо правильності складеного комісією висновку про визнання позивача придатним до військової служби у воєнний час, відповідно до Положення № 402. Крім того, суд зауважує, що позивач ознайомлений з висновком ВЛК під підпис, будь-яких зауважень до нього під час такого ознайомлення не вказав.
У матеріалах справи також відсутні звернення позивача або його представника до правоохоронних органів щодо незаконного вилучення паспорта громадянина України та мобільного телефону. 
З огляду на викладене, дані твердження позивача не підтвердились під час судового розгляду. А тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій  ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу за мобілізацією. 
Щодо позовної вимоги визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про призов на військову службу за мобілізацією від 22.01.2025 №77.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем оскаржується наказ №77 від 22.01.2025 командира військової частини НОМЕР_2 . Тобто зазначений документ відповідачем 1 - військовою частиною НОМЕР_1 не видавався. З огляду на викладене, позивачем обрано невірний спосіб захисту у вигляді неправильно зазначеного відповідача 1 та невірно обрані позовні вимоги до відповідача 1, що є окремою підставою для відмови у позовній вимозі. 
Суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторного звернення до суду з коректними позовними вимогами і до належного відповідача. 
Щодо позовних вимог зобов`язати начальника військової частини НОМЕР_1 видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з лав ЗСУ негайно, суд зазначає наступне.
Громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які раніше не проходили військову службу в Збройних Силах України, інших військових формуваннях, проходять курс базової загальновійськової підготовки тривалістю не менше, ніж один місяць.
Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-ХІІ.
За приписами пункту 1 частини першої статті 24 Закону № 2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у навчальну частину (центр) з територіального центру комплектування та соціальної підтримки (збірного пункту) - для громадян, направлених для проходження базової військової служби.
Таким чином, з дня зарахування до списків особового складу частини та всіх видів забезпечення позивач проходить військову службу та набув правового статусу «військовослужбовець».
Згідно з абзацом 2 пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008, у редакції на час виникнення спірних відносин), звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: 1) у мирний час та під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 1 частини четвертої, пунктами 1, 2 частини п`ятої, пунктами 1, 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Пункт 233 Положення № 1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
- підстави звільнення з військової служби;
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Статтею 26 Закону № 2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби.
Законодавством не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов на військову службу за мобілізацією. Водночас, зобов`язання військової частини звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 виходить за межі правовідносин щодо його призову на військову службу під час мобілізації.
Суд звертає увагу, якщо позивач на теперішній час не може проходити військову службу з підстав, визначених статтею 26 Закону № 2232-ХІІ, то він має право у встановленому порядку ініціювати питання про звільнення з військової служби.
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення його з військової служби, в якому наводив вказані вище обставини чи інші підстави.
Таким чином, позовна вимога про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з лав ЗСУ негайно не відповідає суті порушеного права позивача, а тому задоволенню не підлягає.
При вирішенні цього спору суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 05 лютого 2025 року у справі №160/2592/23 про те, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. 
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довів наявності правових підстав для визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу за мобілізацією, для скасування наказу від 22.01.2025 №77 та зобов`язання начальника військової частини НОМЕР_1 видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з лав ЗСУ негайно, з огляду на що, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позову.
Решта доводів позовної заяви не мають визначального впливу на правильне вирішення судом позовних вимог у спірних правовідносинах.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
За наведених обставин у сукупності, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
З огляду на відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат у відповідності до положень ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи, не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити. 
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.