ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 30 березня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/17437/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування пункту наказу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
визнати протиправним та скасувати підпункти 2.3. пункту 2, підпункти 3.2., 3.5. пункту 3, підпункт 4.2. пункту 4 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (із основної діяльності) підполковника ОСОБА_2 № 87/нод від 04.12.2025 Про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказ в частині вирішення питання про притягнення молодшого сержанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, накладення дисциплінарного стягнення, стягнення шкоди, невиплати премії за грудень, внесення змін до службових карток є протиправним та підлягає скасуванню. Вказує на те, що Вихід із ладу батарей не є прямою дійсною шкодою, завданою з вини позивача шляхом знищення, пошкодження, розкрадання або незаконного використання тощо чи вчинення інших умисних протиправних дій, передбачених ч. 1 статті 6 Закону №160-IX, по відношенню до майна держави, що виключає наявність правових та фактичних підстав для покладення на позивача повної матеріальної відповідальності. Отже, відповідачем не доведено, що вихід із ладу акумуляторних батарей та спричинення цим шкоди державі є наслідком дій саме позивача, не з`ясовано яких саме (а бездіяльність (згідно із оскаржуваним наказом) у частині обов`язків щодо перевірки та надання інформації про вихід з ладу батарей жодним чином не може вплинути на їх працездатність). Звертає увагу, що Службове розслідування проведено формально, з порушенням порядку, матеріали останнього позивачу не надавались. Зауважує, що оскаржуваний наказ не є наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності та містить вказівку (наказ) начальнику групи персоналу штабу військової частими НОМЕР_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності позивача, накласти та оголосити «сувору догану». Крім того, оскаржуваний наказ не є наказом про притягнення до матеріальної відповідальності, а вказівкою (наказом) начальнику служби - головному бухгалтеру фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 щодо порядку проведення стягнення із позивача. Таким чином, наказ командира військової частини НОМЕР_1 (із основної діяльності) підполковника ОСОБА_2 № 87/нод від 04.12.2025 за своєю природою є організаційно-розпорядчим актом внутрішнього-спрямованого змісту.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Військову частину НОМЕР_2 .
20.01.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив у їх задоволенні відмовити. Вказував на те, що транспортний засіб MAN HX2 38/545 8X8 2022 року випуску, паспорт НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 був закріплений за позивачем відповідним наказом від 25.03.2025 №19. Позивачем не подавались до військової частини будь-які рапорти щодо несправності транспортного засобу. Крім того звертає увагу на те, що під час проведення службового розслідування було відібрано пояснення у позивача, згідно яких він підтверджував, що у зв`язку з довготривалим перебуванням автомобіля MAN в/н НОМЕР_5 на автостоянці акумуляторні батареї вийшли з ладу, звернення щодо обслуговування акумуляторних батарей не подавались. Відтак, відповідач стверджує, що ОСОБА_1 не повідомляв про технічний стан транспортного засобу і навіть після того, як було встановлено, що акумуляторні батареї вийшли з ладу та призначено службове розслідування, свідомо приховав дану інформацію і вніс завідомо неправдиві відомості до документів. Таким чином, вважає, що відповідач діяв правомірно, в межах чинного законодавства.
26.01.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача повністю підтримував позовні вимоги, просив їх задовольнити.
Третя особа надала пояснення до суду, в яких зазначила, що Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_2 № 4959 від 26.12.2025 року було прийнято дебіторську заборгованість по відшкодуванні збитків державі Молодшого сержанта ОСОБА_1 на суму 40599,20 грн., та на суму 103358,30 грн. за номенклатурою фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 .
Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
У військовій частині НОМЕР_1 було проведено службове розслідування по факту виходу з ладу акумуляторних батарей автомобілів вантажний мультиліфт MAN HX2 38.545 8Х8 військових номерів НОМЕР_6 , 2767Н2, 2768Н2, 2769Н2 автомобільної роти підвозу боєприпасів військової частини НОМЕР_1 . За результатами проведеного службового розслідування встановлено, зокрема, неправомірні дії ОСОБА_1 , що полягали у невиконанні або неналежному виконанні своїх службових обов`язків через несумлінне, халатне ставлення до них, що спричинило до виходу з ладу військової техніки, а саме вивід з ладу акумуляторних батарей автомобіля вантажного мільтиліфта MAN HX2 38.545 8Х8 військового номера НОМЕР_5 .
Під час службового розслідування було встановлено порушення своїх службових обов`язків в частині перевірки транспортних засобів, надання правдивої інформації щодо їх технічного стану та доповіді командуванню роти, зокрема, сержантом ОСОБА_1 , щодо надання неправдивих відомостей про виконання заходів сезонного обслуговування про виконання та головним сержантом роти старшим сержантом ОСОБА_3 щодо перевірки виконання заходів сезонного обслуговування.
Відповідно до акту визначення вартості майна від 30.11.2025 № 1, встановлено вартість пошкодженого майна. Зокрема, ціна даних акумуляторних батарей відповідно до акту визначення вартості 25 913 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот тринадцять) гривень 00 копійок за штуку.
Окрім того, встановлено, що своєю бездіяльністю щодо перевірки технічного стану транспортних засобів та не вчасне повідомлення про несправності, будучи відповідальними за відповідні транспортні засоби, які закріплені за ними наказом командира військової частини НОМЕР_1 , зокрема, командир відділення підвозу боєприпасів взводу підвозу боєприпасів роти підвозу боєприпасів військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 завдав матеріальні збитки військовій частині НОМЕР_1 в розмірі 103 652 (сто три тисячі шістсот п`ятдесят дві) гривні 00 копійок.
Вина військовослужбовця, зокрема, командира відділення підвозу боєприпасів взводу підвозу боєприпасів роти підвозу боєприпасів військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 полягає у формі непрямого умислу.
За результатами службового розслідування видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (із основної діяльності) підполковника ОСОБА_2 № 87/нод від 04.12.2025 "Про результати службового розслідування" по факту виходу з ладу акумуляторних батарей автомобілів вантажний мультиліфт, MAN НХ2 38.545 8X8 військових номерів 2766Н2, 2767Н2, 2768Н2, 2769Н2 автомобільної роти підвозу боєприпасів військової частини НОМЕР_1 вирішено питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оголошення суворої догани, стягнення суми завданої шкоди службі військово-технічного майна в розмірі 103 652 (сто три тисячі шістсот п`ятдесят дві) гривні 00 копійок.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).
Відповідно до статті 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Положеннями статті 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно із статтею 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 року №160-IX (далі – Закон №160-ІХ), визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №160-ІХ матеріальна відповідальність – вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Згідно частини 1 статті 3 Закону №160-ІХ, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до частини 2-3 статті 3 Закону №160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
За правилами частини 1 статті 6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з технічної частини) від 25.03.2025 № 19 автомобіль вантажний мультиліфт MAN HX2 38.545 8Ч8 2022 року випуску (паспорт НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 ), отриманий за нарядом № 589 від 10.02.2023, введено до штату автомобільного взводу підвозу боєприпасів, присвоєно військовий номер НОМЕР_5 , віднесено до транспортної групи експлуатації та закріплено за молодшим сержантом ОСОБА_1 .
Суд зазначає, що матеріали справи не містять акта приймання-передачі зазначеного транспортного засобу позивачу, який у звичайних умовах є первинним документом, що підтверджує факт фактичної передачі майна та початок його експлуатації конкретною відповідальною особою. Водночас відсутність такого акта не є безумовною підставою для висновку про відсутність факту закріплення транспортного засобу та виникнення відповідальності за нього.
Відповідно до вимог законодавства, що регулює облік, експлуатацію та збереження військового майна, а також внутрішніх нормативних актів Збройних Сил України, саме наказ командира військової частини є належною та достатньою правовою підставою для закріплення озброєння і військової техніки за конкретною службовою особою. Такий наказ породжує для відповідної особи обов`язок забезпечувати належне зберігання, експлуатацію та збереження закріпленого майна, а також нести відповідальність за його стан.
Отже, з моменту видання вказаного наказу позивач вважається належною матеріально відповідальною особою за зазначений транспортний засіб, незалежно від відсутності окремого акта приймання-передачі, оскільки саме наказ командира є визначальним документом, що підтверджує факт закріплення майна та виникнення відповідних прав і обов`язків.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до акту технічного стану військового майна №440 щодо Мултиліфта MAN HX2 38.45, в/н НОМЕР_5 , акумуляторні батареї у кількості 4 шт. «AGM» 12V/100Ah2022 року випуску, встановлені на автомобіль та приведені в робочий стан в 2022 році. Відповідний акт містить відмітку про прийняття молодшим сержантом Володимиром Жовтоногом.
Відтак, суд приходить до висновку, що на момент прийняття позивачем транспортного засобу, він був обізнаний про технічний стан транспортного засобу, а саме його придатності до експлуатації.
У позовній заяві позивач зазначає, що ним неодноразово доводилась до відома відповідальної службової особи (техніка роти) інформація щодо технічного стану закріплених за ним транспортних засобів, зокрема про наявність ризику виходу з ладу акумуляторних батарей у зв`язку з їх тривалим простоєм. На цій підставі позивач вважає, що його вина у пошкодженні (виході з ладу) зазначених батарей відсутня.
Разом із тим, такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються матеріалами справи. Зокрема, як встановлено судом, відповідно до бланку отримання пояснень від 21.11.2025, відібраних у позивача під час проведення службового розслідування, останній не зазначав про факти звернення до керівництва чи відповідальних осіб з питань необхідності проведення обслуговування акумуляторних батарей або вжиття заходів для запобігання їх виходу з ладу. А навпаки зазначив, що звернення щодо обслуговування акумуляторних батарей не подавались.
Крім того, позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів у розумінні вимог процесуального закону, зокрема рапортів, службових записок, заяв чи інших письмових звернень, які б підтверджували факт належного інформування командування або відповідальних посадових осіб про технічний стан транспортного засобу, необхідність обслуговування акумуляторних батарей чи неможливість здійснення такого обслуговування власними силами.
Суд звертає увагу, що відповідно до загальних вимог щодо експлуатації та збереження військового майна, а також покладених службових обов`язків, військовослужбовець, за яким закріплено техніку, зобов`язаний забезпечувати її належний технічний стан, своєчасно доповідати про виявлені несправності та вживати заходів для їх усунення або запобігання їх виникненню. Невиконання таких обов`язків або неналежне їх виконання, у тому числі шляхом недоведення відповідної інформації до командування у встановленому порядку, не може бути виправдане лише посиланням на усні звернення, які не підтверджені належними доказами.
Отже, з огляду на відсутність документального підтвердження вчинення позивачем дій, спрямованих на належне виконання обов`язків щодо обслуговування закріпленого за ним транспортного засобу, а також відсутність доказів повідомлення командування про наявні технічні проблеми, суд доходить висновку, що доводи позивача про відсутність його вини у виході з ладу акумуляторних батарей є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами.
Поміж іншого, суд звертає увагу на те, що доводи представника позивача про порушення відповідачем порядку визначення розміру завданої шкоди, зокрема у зв`язку з відсутністю акта оцінки збитків, суд вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Так, порядок визначення розміру шкоди, завданої державі, врегульовано статтею 7 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ. 
Відповідно до частини першої зазначеної статті, розмір шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. Лише у разі відсутності таких даних закон передбачає можливість визначення розміру шкоди суб`єктами оціночної діяльності або за рішенням суду.
Як встановлено судом, у даному випадку пошкоджене майно — акумуляторні батареї — вийшло з ладу та не підлягає ремонту чи відновленню, що об`єктивно унеможливлює визначення їх вартості шляхом обліку залишкової вартості чи відновлювальних витрат. Водночас, у матеріалах справи наявний акт визначення вартості майна №1, складений комісією служби військової техніки військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якого у зв`язку з відсутністю визначеної вартості такого майна за даними бухгалтерського обліку, було проведено моніторинг ринкових цін через відкриті джерела інформації та інтернет-ресурси.
За результатами такого моніторингу комісією встановлено найнижчу ринкову вартість аналогічного майна, а саме танкового тягового акумулятора HAWKER ArmaSafeR Plus I2FV120, яка згідно з додатком №1 до акту становить 25 913,00 грн. Суд враховує, що визначення вартості майна саме за найнижчою ринковою ціною свідчить про дотримання принципу об`єктивності та недопущення завищення розміру шкоди.
Таким чином, відповідач діяв у межах та у спосіб, передбачений законом, оскільки за відсутності даних бухгалтерського обліку щодо вартості відповідного майна, визначення розміру шкоди здійснено на підставі доступної ринкової інформації, що відповідає вимогам статті 7 зазначеного Закону. При цьому чинне законодавство не встановлює обов`язковості складання саме «акта оцінки збитків» у розумінні, на яке посилається позивач, якщо розмір шкоди визначено іншим належним способом.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що розмір завданої шкоди визначено відповідачем належним чином, у відповідності до вимог законодавства, а доводи позивача про порушення порядку її визначення є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Щодо доводів представника позивача про те, що службове розслідування проведено формально, з порушенням установленого порядку, а його матеріали не були надані позивачу, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.12.2025 № 87/нод «Про результати службового розслідування…» був доведений до відома позивача, що підтверджується, зокрема, самим фактом долучення відповідного документа до позовної заяви. Зазначене свідчить про обізнаність позивача з результатами службового розслідування та спростовує твердження про їх повне ненадання.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, примірники акта службового розслідування надсилаються службовим особам, яких стосуються наведені у висновку пропозиції, а також до відповідних структурних підрозділів органів військового управління. Водночас зазначеним Порядком передбачено, що за зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому може бути надано завірену копію акта службового розслідування або витяг з нього в частині, що його стосується, за умови відсутності інформації з обмеженим доступом.
Отже, обов`язок щодо надання повного тексту акта службового розслідування виникає у відповідного органу лише за наявності відповідного звернення (рапорту, заяви) з боку військовослужбовця. Як встановлено судом, позивач із таким зверненням до відповідача не звертався, доказів протилежного суду не надано.
За таких обставин відсутні правові підстави вважати, що відповідач порушив порядок проведення службового розслідування або безпідставно не надав позивачу його матеріали. Сам по собі факт ненадання акта службового розслідування без відповідного звернення позивача не свідчить про протиправність дій відповідача та не може бути підставою для визнання результатів такого розслідування недійсними.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо формальності проведення службового розслідування та порушення порядку надання його матеріалів є безпідставними та не підтверджені належними і допустимими доказами.
Доводи представника позивача про те, що оскаржуваний наказ не є актом про притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються змістом самого наказу та нормами чинного законодавства.
Відповідно до статті 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, командир військової частини наділений правом застосовувати дисциплінарні стягнення до підпорядкованих військовослужбовців. Оскаржуваний наказ підписаний саме командиром військової частини, що свідчить про реалізацію дисциплінарних повноважень належним суб`єктом.
Посилання позивача на те, що окремі положення наказу адресовані начальнику групи персоналу штабу військової частини та містять формулювання щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, не свідчать про протиправність такого наказу. Суд зазначає, що подібні формулювання мають організаційно-розпорядчий характер і спрямовані на забезпечення виконання прийнятого рішення. Водночас зі змісту наказу вбачається, що рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийнято безпосередньо командиром військової частини як уповноваженим суб`єктом.
Крім того, начальник групи персоналу не є суб`єктом дисциплінарної влади та не наділений повноваженнями щодо накладення дисциплінарних стягнень, а отже не може виступати самостійним суб`єктом притягнення до дисциплінарної відповідальності. Його участь у виконанні наказу має виключно технічний та організаційний характер і не змінює суб`єкта прийняття рішення. Адресування окремих положень наказу посадовим особам не свідчить про делегування владних повноважень, якщо відповідний акт підписаний уповноваженою особою.
Щодо доводів позивача про те, що оскаржуваний наказ не є наказом про притягнення до матеріальної відповідальності, суд зазначає наступне. Зміст пункту 3.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2025 № 87/нод прямо передбачає проведення стягнення з позивача у зв`язку з притягненням його до матеріальної відповідальності у визначеному розмірі 103 652,00 грн. Таким чином, сам наказ містить усі необхідні ознаки рішення про притягнення особи до матеріальної відповідальності, а зазначення у ньому посадових осіб, відповідальних за здійснення відповідних розрахунків та утримань, не змінює його правової природи.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ є належним управлінським актом, прийнятим уповноваженим суб`єктом у межах наданих повноважень, який одночасно містить рішення як про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, так і про притягнення до матеріальної відповідальності. Доводи позивача про протилежне є безпідставними, не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами справи.
Відтак, оцінивши надані докази у їх сукупності та перевіривши доводи сторін, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ прийнято уповноваженим суб`єктом у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом. Позивачем не доведено протиправності дій відповідача, як і не надано належних та допустимих доказів відсутності його вини у пошкодженні закріпленого за ним майна.
Матеріали справи підтверджують, що транспортний засіб був закріплений за позивачем, а обов`язки щодо його належної експлуатації та збереження покладались саме на нього. Доводи щодо порушення порядку проведення службового розслідування, неналежного визначення розміру шкоди та відсутності підстав для притягнення до дисциплінарної і матеріальної відповідальності не знайшли свого підтвердження та спростовуються дослідженими судом доказами.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) про визнання протиправним та скасування пункту наказу відмовити. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А.О. Чеснокова