Справа № 734/4067/25 	Головуючий у 1 інстанції Бузунко О. А. 	
Провадження № 33/4823/281/26 	  	
Категорія - – ч.1 ст.130 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Салая Г.А.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
захисника – Лущик О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Лущик О.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 лютого 2026 року, 

У С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 665 грн 60 коп судового збору.

Місцевим судом установлено, що ОСОБА_1 26 серпня 2025 року, о 05 годині 26 хвилин, в с. Кіпті траса М-01 97 км (Чернігівського району Чернігівської області) керував автомобілем “Hyundai Santa Fe”, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою приладу Drager ARHE 0221, проба позитивна 0,54 проміле, з результатом водій не згодився. В подальшому зі згоди водія огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку проводився в медичному закладі «Козелецька ЛІЛ» у лікаря-нарколога. Результат: алкогольне сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря Козелецької ЛІЛ № 120 від 26 серпня 2025 року. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду, захисник Лущик О.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вказує на упередженість дій працівника поліції при виявленні об`єктивних обставин вчинення правопорушення та ознак алкогольного сп`яніння. Зазначає, що судом не взято до уваги час та місце вживання спиртного, час, коли ОСОБА_1 , перебуваючи на території посту ДПС, вжив напій, що містить алкоголь, а саме каву з коньяком, однак не керував автомобілем, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Наголошує на недоведеності поліцейськими факту керування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, що є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На думку захисту, обставини, що викладені у протоколі, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі щодо перебування водія в момент руху за кермом у стані алкогольного сп`яніння.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити з викладених в ній підстав. 

Дослідивши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення. 
У відповідності до ст. 283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити, окрім усього, опис обставин, встановлених під час розгляду справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначених вимог місцевий суд, розглядаючи дану справу, не дотримався повною мірою, оскільки поза увагою та без належної оцінки залишились обставини, які істотно вплинули на висновки про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 434339 від 26.08.2025 року, ОСОБА_1 від підпису відмовився та по суті порушення додав, що “за кермом не іхав, я стояв на посту Кіпті” (а.с. 7).
Відповідно до роздруківки результату тесту, виконаного технічним приладом “ALCOTEST 6820”, у ОСОБА_1 було установлено алкогольне сп`яніння з показником 0,54 %о, від підпису якої відмовився (а.с. 6).
Згідно Висновку медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №120 від 26.08.2025, ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с 9).
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.
Із камери відеоспостереження видно, як до блокпосту під`їхав автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , який в подальшому приступив до виконання своїх обов`язків на блокпосту. Під час спілкування поліцейський (старша по трасі) повідомляє про ведення відеофіксації, та вбачає ознаки у водія алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини, та повідомляє, що ви водій та їхали за кермом, оскільки це зафіксовано на камері відеоспостереження, пропонує пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу “Драгер”, на що водій відповів, що не їхав, та погодився пройти такий огляд на місці. Видно, як було розкупорено мундштук, здійснено контрольний забір повітря, роз`яснено допустиму норму 0,2 проміле, водій здійснює продуття приладу, результат якого становив 0,54 проміле, з результатом водій на місці не погодився. Поліцейський пропонує проїхати на освідування до лікаря-нарколога, на що водій погодився. Видно, як у лікарні водій здійснює продуття приладу “Драгер” та за результатами огляду було складено Висновок, згідно якого було установлено у ОСОБА_1 стан алкогольного сп`яніння. Повідомляє про складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, п. 2.9 а) ПДР, роз`ясняє права та обов`язки, водія було відсторонено від керування. Поліцейський оформляє протокол та інші адміністративні документи, ознайомлює водія з їх змістом, від підпису у протоколі відмовився.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції належним чином не установив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, з огляду на таке.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за стандартом поза розумним сумнівом.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, може бути вчинено в таких формах: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою статті 172-20 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за такі діяння: розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів;
появу таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння; виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння; відмову таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
З наведеного випливає, що діяння, передбачені частиною першою статті 130 КУпАП, крім передачі керування транспортним засобом, охоплюються об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 172-20 цього Кодексу, у формах виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, але лише за умови, якщо такі діяння вчиненні військовослужбовцем безпосередньо під час виконання обов`язків військової служби.
Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, є будь-яка осудна особа, яка керує транспортним засобом у віці, з якого настає адміністративна відповідальність, а передбаченого статтею 172-20 - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів.
Згідно із ч. 9 ст. 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу.
Частиною четвертою статті 24 Закону № 2232-ХІІ установлено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Вирішуючи питання про кваліфікацію дій військовослужбовця, який керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, крім іншого, суди в кожному конкретному випадку мають встановлювати факт виконання обов`язків військової служби на момент вчинення діяння з урахуванням положень частини четвертої статті 24 Закону № 2232-ХІІ.

З огляду на викладене в разі керування військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмови від проходження відповідно до визначеного порядку огляду на стан сп`яніння, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дії такої особи підлягають кваліфікації за статтею 172-20 КУпАП, яка є спеціальною нормою щодо військовослужбовців.
Наявність у цій категорії адміністративних правопорушень спеціального суб`єкта - військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби зумовлює застосування спеціального порядку його огляду на стан алкогольного сп`яніння, встановленого статтею 266-1 КУпАП та Порядком направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2024 року № 32. Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку огляду підлягають військовослужбовці/військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Натомість, у разі не встановлення судом факту виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби під час керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмови від проходження огляду на стан сп`яніння дії військовослужбовця мають кваліфікуватися за статтею 130 КУпАП, а його огляд на стан сп`яніння має здійснюватися за правилами статті 266 цього Кодексу.

До матеріалів справи захистом було долучено довідку начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 за № 2в/2/1114 від 09.03.2026 про те, що ОСОБА_1 дійсно проводив заходи оповіщення згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.08.2025 №764 та 26.08.2025 знаходився на посту поліції с. Кіпті разом із солдатом ОСОБА_3 . 
Згідно довідки за № 2в/2/999 від 03.03.2026 ОСОБА_1 дійсно проходив військову службу в лавах Збройних Сил України з 01 квітня 2022 року по 30 квітня 2025 року, та з 31.07.2025 по теперішній час в званні головний сержант. 
На думку суду, у даному випадку об`єктивною стороною правопорушення з боку ОСОБА_1 є виконання ним обов`язків військової служби в нетверезому стані.
Отже, для кваліфікації дій особи необхідно співставити фактичні обставини події, тобто відповідність конкретного діяння, а також наявні докази із ознаками того чи іншого складу правопорушення, передбаченого у диспозиції статті КУпАП.
Діяння ОСОБА_1 , вказане у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові суду першої інстанції, підпадає під ознаки іншого адміністративного правопорушення, за яке працівниками ВСП протокол не складався.

Інші доводи апеляційної скарги захисника суд апеляційної інстанції вважає такими, що не підлягають задоволенню з тих підстав, що суд дійшов висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 підстав, які зазначені вище.
У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і у порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню із закриттям провадження по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити апеляційну скаргу захисника Лущик О.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ..
Постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 лютого 2026 року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя	Г. А. Салай