ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/6929/25   Головуючий в І інстанції: Рядча Т.І. 
Номер провадження: №22-ц/819/481/26     Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року         м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,
суддів: Воронцової І.В.,
Склярської І.В.,
секретар Олійник К.О., 

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – Херсонський ліцей №1 Херсонської міської ради;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Управління освіти Херсонської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Херсонського ліцею №1 Херсонської міської ради на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 січня 2026 року, ухвалене у складі судді Рядчої Т.І. в м. Херсоні, дата складення повного тексту рішення – не зазначено, у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонського ліцею №1 Херсонської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Управління освіти Херсонської міської ради, про відшкодування моральної шкоди, 

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги 

05 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулася через підсистему "Електронний суд" до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з Херсонського ліцею № 1 ХМР на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві, 500 000,00 грн (п`ятсот тисяч гривень 00 коп.) без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Позов обґрунтований наступним.
16 березня 2017 року з її матір`ю ОСОБА_2 , 1963 р.н., у Херсонській гімназії № 1 ХМР (зараз Херсонський ліцей № 1 ХМР) стався нещасний випадок із смертельним наслідком (померла в лікарні 18.03.2017р.).
26 травня 2021 року Херсонський апеляційний суд постановив визнати нещасний випадок, що стався 16 березня 2017 року з вчителем математики Херсонської гімназії № 1 ХМР ОСОБА_2 таким, що пов`язаний із виробництвом (справа № 766/9872/20). 06 жовтня 2021 року Верховний Суд України своєю Постановою підтвердив правильність висновків Херсонського апеляційного суду, залишивши його постанову без змін.
Після смерті матері вона (позивачка) зазначила тяжких моральних страждань, оскільки смерть рідної людини завдала сильного емоційного та психічного потрясіння, яке позивачка відчуває до теперішнього часу, вона залишилась без материнського піклування та підтримки, живе з почуттям туги та жалю за матір`ю. 
Окрім того, вона з матір`ю були близькими людьми, як матір і дочка, завжди радилися одна з одною, підтримували одна одну в тяжкі хвилини, раділи разом, сумували разом, допомагали одна одній завжди і в усьому. 
Факт смерті вчителя ОСОБА_2 , потерпілої від нещасного випадку на виробництві, встановлений Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що передбачає право членів сім`ї померлої на відшкодування їм моральної шкоди. 
Крім того, нещасний випадок з ОСОБА_2 стався під час виконання трудових обов`язків у Херсонській гімназії № 1 ХМР, з якої не знімається обов`язок виконувати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України "Про охорону праці" щодо обов`язку власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність у вставленому законом порядку за їх невиконання. 
Враховуючи зазначене, просить задовольнити позов.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача Херсонського ліцею №1 Херсонської міської ради директор Устинова Н.В. надала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши наступне. 
Позивачем не доведено, якими саме діями/бездіяльністю відповідача їй спричинено шкоду. З Акту спеціального розслідування нещасного випадку від 19.10.2021 вбачається відсутність протиправної поведінки відповідача у настанні смерті ОСОБА_2 . Незадовільний стан здоров`я загиблої перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з її смертю, яка наступила в наслідок його різкого погіршення. 
Встановлено, що безпосереднім чинником для погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 був конфлікт із родичами одного із учнів. 
Щодо відшкодування розміру моральної шкоди у сумі 500 000 грн зазначила, що вказана сума є занадто завищена і має бути зменшена судом, враховуючи вимоги розумності та справедливості. Крім цього, просила застосувати строки позовної давності.

Позивачка надала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що наявність Акта за формою Н-1 про нещасний випадок з ОСОБА_2 , пов`язаний з виробництвом, свідчить про те, що особою, яка допустила порушення, в тому числі і обов`язку з контролю за додержанням вимог нормативних актів про охорону праці, є роботодавець. 
Нещасний випадок зі смертельним наслідком стався під час перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем, а отже, наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачці як дочки загиблої, з урахуванням глибини та тривалості моральних страждань, яких вона зазнала внаслідок смерті матері. 
Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ч.1 ст.13 Закону України "Про охорону праці"). 
Крім того, у матеріалах спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 16.03.2017р. з вчителем математики Херсонської гімназії № 1 ХМР ОСОБА_2 на робочому місці під час виконання нею свої посадових обов`язків, міститься Протокол про адміністративне правопорушення від 05.04.2017р., Постанова про накладення адміністративного стягнення від 07.04.2017р. та квитанція № 40 про сплату штрафу від 12.04.2017р., з яких стає зрозумілим, що Адміністрація гімназії в особі в.о. директора ХГ №1 ХМР заступник директора ОСОБА_3 несвоєчасно надала повідомлення про нещасний випадок із смертельним наслідком, чим порушила ст.41 КУпАП, була оштрафована, і не оспорила вказані документи в суді, отже визнала свою провину, оскільки заплатила штраф, що підтверджується квитанцією. 
Смерть людини, неминуче завдає моральних страждань близьким родичам, що ґрунтується на загальних людських засадах, що не потребує доведення жодними додатковими доказами. Життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Розмір моральної шкоди не може бути точно обчислений чи вирахуваний, оскільки життя людини є безцінним. Однак має враховуватись загально встановлена в нашій державі практика компенсації членам сім`ї загиблих осіб. Зокрема, нашою державою встановлений орієнтовний розмір компенсації членам родини у разі загибелі особи при виконанні своїх професійних обов`язків. Така сума Державою встановлена у розмірі 15 000 000,00 грн. 
Отже, Держава вважає, що саме 15 мільйонів гривень є тією сумою, яка може хоча б приблизно компенсувати членам родин загибель їх близьких родичів. 
Крім того, відповідно до ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється: на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду

В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представники відповідача та третьої особи також в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в задоволенні позову просили відмовити.

Суд розгляну справу за відсутності її учасників.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 січня 2026 року позов був задоволений частково, суд вирішив:
--- стягнути з Херсонського ліцею №1 Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю особи на виробництві в сумі 350000,00 (триста п`ятдесят тисяч) грн без утримання податків та зборів фізичних осіб;
--- стягнути з Херсонського ліцею №1 Херсонської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 3500 грн. 

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачці шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки, як зазначив суд, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, на думку суду, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Наявність акту за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, й настання нещасного випадку під час виконання позивачем трудових обов`язків свідчать про те, що особою, яка допустила порушення, в тому числі і обов`язку з контролю за додержанням працівником вимог нормативних актів про охорону праці, є роботодавець (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року в справі № 235/3191/19).
Також суд виходив з того, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності; при цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. А тому, як зазначив суд, при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує обставини справи, наявність акту про нещасний випадок на виробництві, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка у зв`язку із втратою матері, а тому дійшов висновку, що справедливою сумою компенсації моральних страждань буде 350 000,00 грн.
Також суд враховував, що у справі спір стосується відшкодування моральної шкоди, завданої платнику податків (доньці) внаслідок смерті її матері, тобто відшкодування шкоди найвищого ступеня, заподіяної життю та здоров`ю, тому зміни в податковому законодавстві не поширюються на оподаткування сум, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок смерті її матері. Аналогічний висновок міститься в постанові ВС від 23.12.2022 по справі №566/800/21.
Щодо заяви представника відповідача про сплив позовної давності суд зазначив, що відповідно до ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Тому, як вказав суд, в даному випадку наслідки спливу позовної давності не застосовуються.

На вказане рішення відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. При цьому він послався на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема, вказав, що суд не прийняв до уваги те, що в даному випадку не встановлено спричинення смерті внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а тому обов`язковою умовою відшкодування моральної шкоди є наявність вини особи, яка її завдала, та причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача і настанням смерті ОСОБА_2 . Натомість, відповідно до Акту спеціального розслідування нещасного випадку (смерті матері позивачки) від 19.10.2021 року причиною настання нещасного випадку визначено погіршення стану здоров`я, шкідливий або небезпечний фактор відсутні. Отже, з акту вбачається відсутність протиправної поведінки відповідача щодо матері позивача, а отже відсутність вини відповідача у настанні смерті останньої, що, на думку скаржника, свідчить про відсутність правових наслідків для відшкодування будь-якої моральної шкоди.
Також зазначив, що в оскаржуваному рішенні суд не встановив та не зазначив, яких саме моральних страждань зазнала позивачка, в чому конкретно вони виразилися та якими доказами підтверджується їх наявність.
Також вказав, що суд залишив поза увагою те, що в іншій справі № 766/6859/23 за подібним позовом сина загиблої на користь останнього з Херсонської гімназії № 1 ХМР (правонаступником якої є Херсонський ліцей №1 ХМР) було стягнуто на відшкодування моральної шкоди 150 000 грн. Тобто, за тих самих обставин та правовідносин, особі того самого ступеню споріднення сума моральної шкоди була визначена у більш ніж вдвічі меншому розмірі, ніж позивачці в оскаржуваному рішенні. А тому вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди є завищеним і не відповідає вимогам розумності та справедливості. Крім того, позивачка не подавала клопотання про призначення судово-психологічної експертизи на предмет встановлення розміру завданої моральної шкоди. 

У своєму відзиві ОСОБА_1 просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення – залишити без змін.
Щодо вини Херсонського ліцею № 1 Херсонської міської ради зазначила, що за результатами проведеного спеціальне розслідування нещасного випадку був складений акт за формою Н-1/П від 19 жовтня 2021 року, згідно якого нещасний випадок, що стався з вчителем математики Херсонської гімназії № 1 Херсонської міської ради ОСОБА_2 16 березня 2017 року, пов`язаний з виробництвом. Цим актом встановлено, що причиною нещасного випадку з ОСОБА_2 стало погіршення стану здоров`я потерпілої, спричиненого виникненням психоемоційного стресу. Виконання ОСОБА_2 трудових обов`язків, під час яких особа зазнала психологічного впливу, що потягнув настання її смерті, покладав на роботодавця обов`язок щодо контролю за безпечним виконанням працівником таких робіт. Доказом вини власника або уповноваженого ним органу може бути акт про нещасний випадок на виробництві. Наявність акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 й настання нещасного випадку під час виконання позивачем трудових обов`язків свідчать про те, що особою, яка допустила порушення, в тому числі і обов`язку з контролю за додержанням безпечних умов праці, є роботодавець (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року в справі № 235/3191/19 (провадження № 61-21511сво19). З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги Херсонського ліцею №1 Херсонської міської ради про відсутністю вини відповідача у настанні смерті ОСОБА_2 , вважаємо неприйнятними.
Щодо визначення розміру моральної шкоди вказала, що згідно з практикою ЄСПЛ деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства" (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Враховуючи вищезазначене та аналогічні справи у судовій практиці України, вважає питання щодо судово-психологічної експертизи, запропоноване відповідачем, неприйнятним, непотрібним в даному випадку, таким що принижує честь та людську гідність позивача, як дочки потерпілої на виробництві вчителя математики ОСОБА_2 . На її думку факт моральних страждань позивача є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.
Щодо вини Херсонського ліцею (тоді гімназії) № 1 Херсонської міської ради у порушенні законодавства зазначила, що за обставинами справи відповідач допустив, те що ОСОБА_2 , під час виконання своїх професійних обов`язків, в процесі врегулювання конфліктної ситуації, пов`язаної зі сторонніми чинниками навчального процесу, направленими на неї особисто, знаходячись під впливом психоемоційних причин, пов`язаних з фактором важкості та напруження трудового процесу, відчула різке погіршення здоров`я, що потягло її смерть, а значить відповідач не виконав обов`язок вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України "Про охорону праці" щодо обов`язку власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці безпечні умови праці. 
Окрім того, у постанові Херсонського апеляційного суду від 26.05.2021р. (справа № 766/9872/20), що підтверджено висновками у Постанові ВСУ від 06.10.2021р., зазначено, що "16 березня 2017року о 9 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , у якої проходив запланований урок у 6-А класі, викликали, як класного керівника 6-В класу до учительської кімнати". Отже, 16 березня 2017 року о 10 годині 30 хвилин під час навчально-виховного процесу в гімназії, в учительській кімнаті з потерпілою стався нещасний випадок, якому передували такі події: за розкладом у моєї мами ОСОБА_2 повинно було бути 6 уроків поспіль з 8.30 – до 14.10. Після першого уроку до школи прийшли батьки учня 6-В класу Радіона Макарочкіна-Береста: мати – ОСОБА_5 і його тітка ОСОБА_6 , з метою розібратися в інциденті що стався напередодні 15 березня 2017 року з телефоном учня Радіона, класним керівником якого була ОСОБА_2 , на уроці фізкультури.
ОСОБА_7 , у якої проходив запланований урок в 6-А класі, по телефону викликали як класного керівника 6-В класу до учительської о 9 год. 30 хв. для з`ясування обставин пошкодження телефону учня ОСОБА_8 . Батьки та керівництво школи сварилися та пред`являли претензії до вчителя з метою з`ясовування причин пошкодження телефону. Ця сварка і суперечка між адміністрацією та батьками з класним керівником ОСОБА_2 тривала близько однієї години. Сварка припинилася о 10 год. 20 хв. Коли батьки ОСОБА_8 пішли з гімназії, її мама ОСОБА_9 не змогла вийти з учительської і піти на свій 3 урок, бо їй стало зле. Вона не змогла піднятися з місця в учительській, її самопочуття погіршувалося.
Таким чином, вважає, що оскаржуване рішення є обґрунтованим, відповідає сучасному законодавству України та враховує усі обставини даної справи, що підтвердженні доказами. 

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 16.03.2026 року о 09:00 годині, однак учасники справи, які до суду не з`явилися й про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності. 

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Відповідно до повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та Свідоцтва про шлюб від 15.07.2006 серії НОМЕР_2 , що підтверджує зміну прізвища позивачки, ОСОБА_2 є матір`ю позивачки ОСОБА_1 .

Мати позивачки померла у віці 53 років, що підтверджено Свідоцтвом про смерть від 20 березня 2017року.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі № 766/9872/20 суд постановив: рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення; позов задовольнити; визнати недійсним та скасувати Акт Форми Н-1/НП від 22.06.2020 року повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 16 березня (померла в лікарні 18 березня) 2017 року о 10-30 годині у Херсонській гімназії № 1 Херсонської міської ради з вчителем математики ОСОБА_2 ; визнати нещасний випадок, що стався з вчителем математики Херсонської гімназії № 1 Херсонської міської ради, ОСОБА_2 таким, що пов`язаний з виробництвом; зобов`язати Головне управління Держпраці у Херсонській області скласти та видати акт розслідування нещасного випадку, що стався 16 березня 2017 року у Херсонській гімназії № 1 Херсонської міської ради з вчителем математики ОСОБА_2 під час виконання трудових обов`язків, за формою Н-1. 

Постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 постанову Херсонського апеляційного суду від 26 травня 2021 року залишено без змін.

Вказаними судовими рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанцій встановлено наступні обставини.

З жовтня 1989 року ОСОБА_2 працювала в Херсонській гімназії № 1 Херсонської міської ради на посаді вчителя. 16 березня 2017 року близько 10 год. 30 хв., після бесіди з батьками учня шостого класу у вчительській кімнаті їй стало зле, каретою швидкої допомоги вона була доставлена в лікарню. Після виконання термінових діагностичних заходів госпіталізована у відділення анестезіології та інтенсивної терапії. Клінічний діагноз: "Гіпертонічна хвороба 3, 3 ст., ризик 4. Дисциркуляторна енцефалопатія 3 ст., геморагічний інсульт у басейні лівої середньої мозкової артерії (16 березня 2017 року) з інсульт гематомою в лівій скронево-тіменній області. ВЖК. Набряк головного мозку".

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 10 год. 05 хв. ОСОБА_2 померла у клінічній лікарні "Херсонська міська клінічна лікарні ім. Є. Є. Карабелеша", остаточний діагноз: "Гіпертонічна хвороба 3, 2 ст., ризик 4. 2. Геморагічний інсульт в басейні лівої СМА (16 березня 2017 року). ВЖК. Набряк головного мозку. Компресійно-дислокаційний синдром. Епісиндром. Аспіраційний синдром. Синдром поліорганічної недостатності із церебральним та легенево-серцевим компонентами. Набряк легенів. Гостра легенево-серцева недостатність. 3. Зайва вага 2-3".

Відповідно до висновку лікарсько-експертної комісії комунального некомерційного підприємства "Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропіних" від 09 червня 2020 року встановлено чіткий зв`язок, що скарги на сильний головний біль, блювоту, запаморочення у ОСОБА_2 виникли під час бесіди з агресивно налаштованими родичами учня, яка велась на підвищених тонах, у результаті психологічного та морального тиску з боку родичів. Це було підставою для виклику карети швидкої допомоги. Після надання медичної допомоги каретою швидкої допомоги потерпіла була доставлена з діагнозом: "Гостре порушення мозкового кровообігу" до Херсонської міської клінічної лікарні ім. Є. Є. Карабелеша, де її було госпіталізовано у важкому стані, непритомною. Незважаючи на проведену терапію і реанімаційні заходи стан погіршувався. 18 березня 2017 року була констатована біологічна смерть.

У пункті 16 протоколу патологоанатомічного дослідження від 20 березня 2017 року № 38 записаний патологоанатомічний діагноз: 
"1. Геморагічний інсульт в басейні лівої середньої мозкової артерії з проривом крові в шлуночкові систему. Фонове захворювання: Гіпертонічна хвороба.
2. Набряк головного мозку. Двохстороння вогнищево-зливна бронхопневмонія. Набряк легень.
3. Хронічний бронхіт. Атеросклероз аорти. Надлишок ваги.
На підставі вищезазначеного та враховуючи короткий часовий інтервал між психоемоційним напруженням і виникненням скарг на головний біль, блювоту, знепритомніння, комісія вважає причинно-наслідковий зв`язок вірогідним". 

Суд апеляційної інстанції вважав встановленим той факт, що 16 березня 2017 року вчителька Херсонської гімназії № 1 Херсонської міської ради ОСОБА_2 під час виконання своїх професійних обов`язків у процесі врегулювання конфліктної ситуації, пов`язаної зі сторонніми чинниками навчального процесу, направленими на неї особисто, знаходячись під впливом психоемоційних причин, пов`язаних з фактором важкості та напруження трудового процесу, відчула різке погіршення здоров`я, що стало причиною її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19 жовтня 2021 року ГУ Держпраці у Херсонській області складено Акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з вчителем математики ОСОБА_2 16 березня 2017 р. у Херсонській гімназії № 1 ХМР, за формою Н-1/П (пов`язаний із виробництвом).

Херсонська гімназія № 1 ХМР (ЄДРПОУ 14113707) у 2024 році змінила свою назву на Херсонський ліцей № 1 ХМР ЄДРПОУ 14113707, що підтверджується копією розпорядження начальника Херсонської міської військової адміністрації № 675р від 02.08.2024 року "Про зміну типу закладу освіти та перейменування Херсонської гімназії №1 Херсонської міської ради та затвердження Статуту в новій редакції" та копією Статуту Херсонського ліцею №1 Херсонської міської ради.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або на уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згідно зі ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Конституційний Суд України визнав, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008).

Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Моральна шкода, завдана смертю працівника, відшкодовується колу осіб, визначених цивільним законодавством.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства України.

Положеннями ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення від 12 липня 2007 року у справі "Станков проти Болгарії" ("Stankov v. Bulgaria"), заява № 68490/01).

Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, у ч.1 ст.1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди. 

Натомість, у ч.2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Проте умови виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди визначені у ст.1167 ЦК України.

Таким чином, вирішення питання про наявність правових підстав для компенсації моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі ст.1167 ЦК України.

Такого правового висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 (провадження № 61-21511сво19).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За ч.1 ст.1 Закону України "Про охорону праці" охорона праці – це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Згідно зі ст.2 Закону України "Про охорону праці" дія вказаного Закону поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих.

Відповідно до ч.1 ст.13 вказаного Закону роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно зі ст.27 вказаного Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нормативно-правові акти з охорони праці - це правила, норми, регламенти, положення, стандарти, інструкції та інші документи, обов`язкові для виконання.

Разом з тим постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган (ч.1 ст.160 КЗпП України).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

У постанові Херсонського апеляційного суду 26 травня 2021 року у справі 766/9872/20 встановлено, що 16 березня 2017 року вчителька Херсонської гімназії № 1 Херсонської міської ради ОСОБА_2 , під час виконання своїх професійних обов`язків у процесі врегулювання конфліктної ситуації, пов`язаної зі сторонніми чинниками навчального процесу, направленими на неї особисто, знаходячись під впливом психоемоційних причин, пов`язаних з фактором важкості та напруження трудового процесу, відчула різке погіршення здоров`я, що стало причиною її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний нещасний випадок визнаний таким, що пов`язаний із виробництвом.

За результатами проведеного спеціального розслідування нещасного випадку складений акт за формою Н-1/П від 19 жовтня 2021 року, згідно якого нещасний випадок, що стався з вчителем математики Херсонської гімназії № 1 Херсонської міської ради ОСОБА_2 16 березня 2017 року пов`язаний з виробництвом. Цим актом встановлено, що причиною нещасного випадку з ОСОБА_2 стало погіршення стану здоров`я потерпілої, спричиненого виникненням психоемоційного стресу.

Виконання ОСОБА_2 трудових обов`язків, під час яких особа зазнала психологічного впливу, що потягнув настання її смерті, покладав на роботодавця обов`язок щодо контролю за безпечним виконанням працівником таких робіт. 

Доказом вини власника або уповноваженого ним органу може бути акт про нещасний випадок на виробництві. Наявність акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 й настання нещасного випадку під час виконання позивачем трудових обов`язків свідчать про те, що особою, яка допустила порушення, в тому числі і обов`язку з контролю за додержанням безпечних умов праці, є роботодавець (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року в справі № 235/3191/19 (провадження № 61-21511сво19).

Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21 (провадження № 61-20140св21) вказав, що вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що судовими рішеннями в іншій цивільній сараві № 766/9872/20 встановлено преюдиційні для розгляду цієї справи обставини смерті ОСОБА_2 , а саме смерті внаслідок нещасного випадку на виробництві при виконанні нею трудових обов`язків. Також апеляційний суд звертає увагу на наявність акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1. Відтак, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу за рахунок роботодавця.

Однак, задовольняючи позов повністю та визначивши розмір відшкодування в 350 000 грн, суд не врахував роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.5 постанови від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги в цій частині частково обгрунтовними і відповідно до ст.ст.23 та 1167 ЦК України приходить до висновку, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахування обставин спричинення майнової шкоди, характеру немайнових затрат, з якими позивач пов`язує факт заподіяння шкоди, ступеня вини заподіювача. А тому вважає, що розмір такого відшкодування підлягає зменшенню до 150 000,00 грн, оскільки, на думку апеляційного суду, саме вказана сума (150 000 ,00 грн), з урахуванням врахував принципів розумності, справедливості та співмірності, є справедливою сумою компенсації моральних страждань для позивача внаслідок смерті її матері за вказаних обставин.

Тобто апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

Інші доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують. 
Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неврахування судом того, що у справі встановлено відсутність протиправної поведінки відповідача щодо матері позивача, а отже відсутність вини відповідача у настанні смерті останньої, що, на думку скаржника, свідчить про відсутність правових наслідків для відшкодування будь-якої моральної шкоди. При цьому апеляційний суд виходить з того, що, як вже було зазначено, за обставинами справи смерть матері позивачки ОСОБА_2 настала внаслідок нещасного випадку на виробництві при виконанні нею трудових обов`язків. А тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу за рахунок роботодавця. Адже наявність акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 й настання нещасного випадку під час виконання позивачем трудових обов`язків свідчать про те, що особою, яка допустила порушення, в тому числі і обов`язку з контролю за додержанням безпечних умов праці, є роботодавець (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року в справі № 235/3191/19. Аналогічний висновок Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21.
Також підлягають залишенню поза увагою й посилання скаржника на те, що в оскаржуваному рішенні суд не встановив та не зазначив, яких саме моральних страждань зазнала позивачка, в чому конкретно вони виразилися та якими доказами підтверджується їх наявність. При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд першої інстанції, встановивши наявність підстав для стягнення моральної шкоди, обґрунтовано враховував обставини справи, наявність акту про нещасний випадок на виробництві, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка у зв`язку із втратою матері. Також апеляційний суд при цьому враховує й те, що смертю матері позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає наступному: позивачці завдано сильного емоційного та психічного потрясіння, адже вона втратила найріднішу і близьку їй людину, в результаті вона залишилась без материнської підтримки; позивачка зазнала глибоких моральних та душевних страждань, позбавлена можливості отримувати від матері піклування, турботу, підтримку. Про це позивачка також вказує у своєму позові. 

Щодо судових витрат

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України: 
--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1); 
--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 
1) у разі задоволення позову – на відповідача;
2) у разі відмови в позові – на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2);
--- якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6);
--- при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина 10).

При поданні позову позивач від сплати судового збору в розмірі 5 000 грн був звільнений за законом. Позов задоволено на 30% (150 000 грн х 100 : 500 000 грн). Тому судові витрати у вигляді судового збору, який слід сплатити, підлягають відшкодуванню на 30% від 5000 грн, а саме 1500 грн (30% х 5000 грн). 

Висновки суду апеляційної інстанції

Згідно з пунктами 1, 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1), скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції, на підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України: 
--- в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві, слід змінити, зменшивши розмір стягнення з 350 000,00 грн до 150 000,00 грн;
--- в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору слід змінити, зменшивши розмір стягнутого судового збору з 3 500,00 грн до 1 500,00 грн.

При поданні апеляційної скарги відповідач сплатив в установленому законом розмірі 5 250,00 грн судового збору. 

Оскільки за результатом апеляційного перегляду апеляційну скаргу задоволено на 42,85% (150 000грн х 100 : 350 000 грн), тому судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню на 42,85% від 5 250,00 грн, а саме 2 249,62 грн.

Отже, з урахуванням того, що з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір в розмірі 1 500,00 грн, а з позивача, який звільнений від сплати судового збору, на користь відповідача – 2 249,62 грн, тобто на позивача покладено більшу суму судових витрат, тому, відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави судовий збір стягненню не підлягає. При цьому різниця у судових витрат 749,62 грн (2 249,62 грн – 1 500,00 грн), відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Херсонського ліцею №1 Херсонської міської ради задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 січня 2026 року:
--- в частині стягнення з Херсонського ліцею №1 Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві, змінити, зменшивши розмір стягнення моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві, з 350 000,00 грн (триста п`ятдесяти тисяч гривень) до 150 000,00 грн (ста п`ятдесяти тисяч гривень);
--- в частині стягнення з Херсонського ліцею №1 Херсонської міської ради на користь держави судового збору змінити, зменшивши розмір стягнутого судового збору з 3 500,00 грн (трьох тисяч п`ятисот гривень) до 1 500,00 грн (однієї тисячі п`ятисот гривень).

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави судовий збір стягненню не підлягає.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України різниця у судових витрат в розмірі 749,62 грн компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Дата складення повної постанови – 16 березня 2026 року.

Головуючий     _ _ _ _ _ _ _ _ _ _     В.В. Майданік

Судді:      _ _ _ _ _ _ _ _ _ _    Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _  І.В. Склярська