Справа № 145/801/25 
Провадження № 33/801/322/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач: Медяний В. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді Медяного В.М., при секретарі судового засідання Балдинюк І.Р., за участю захисника Саушкіна В.В., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Саушкіна Володимира Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

УСТАНОВИВ:
Оскаржуваною постановою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Також ухвалено стягнути із ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Судом установлено, що ОСОБА_1 06 червня 2025 року о 09 год 05 хв в селі Василівка на автодорозі біля кладовища, керуючи транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 2121 номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального пристрою алкотесту «Драгер» та в медичному закладі, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись із ухваленим рішенням, захисник Саушкін В.В., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2026 року та постановити нову постанову, якою закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Свої вимоги мотивує тим, що матеріалами судового провадження не підтверджується факт керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом. Із дослідженого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля, оскільки працівник поліції попросив надати документи на автомобіль. Факт того, що ОСОБА_1 не керував будь-яким автомобілем підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , однак на вказане суд першої інстанції не звернув уваги. Суд не надав оцінки тому, що ОСОБА_1 працівниками поліції не було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України.
У судовому засіданні захисник Саушкін В.В., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.
Допитаний в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_2 дав суду аналогічні покази, які він надавав у суді першої інстанції та які викладені в оскаржуваній постанові. 
Заслухавши пояснення учасників, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду. 
Викладене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 352929 від 06 червня 2025 року за ч.1 ст.130 КУпАП, який складений у відповідності до вимог закону, актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого убачається, що останній відмовився від проходження, не зазначивши причини, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06 червня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, але він також відмовився, відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення.
Вказані докази отримані з дотриманням установленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції, й оскарження таких дій та його результатів ОСОБА_1 і його захисником.
Сторона захисту посилається на відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки цей факт не підтверджується відеозаписом, стверджуючи, що останній сів за кермо автомобіля, оскільки працівник поліції попросив надати документи на автомобіль.
З такими твердженнями захисту суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки відеозаписом або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.
Ключовим та об`єктивним доказом у даній справі є відеозапис з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовані обставини, які підлягають доказуванню у даній категорії справ та з якого видно, що 06 червня 2025 року о 09 год 19 хв автомобіль працівників поліції під`їхав до автомобіля ВАЗ 2121 НОМЕР_1 . Після того як працівник поліції підійшов до вказаного автомобіля і попросив документи для перевірки, вбачається, що за кермом перебував ОСОБА_1 , від якого було чутно запах алкоголю з порожнини рота. Працівник поліції повідомив йому, що він порушив ПДР, так як керував автомобілем з непристебнутим ременем безпеки. Потім працівник поліції повідомив, що будуть їхати до лікаря або буде складати протокол. На це ОСОБА_1 одразу ж сказав про те, що: «Я винен, давайте будемо вирішувати на місці». Протягом усього часу спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 чітко визнавав те, що він винен, напередодні вживав алкоголь і намагався вирішити це питання на місці, пропонуючи 20 000, 30 000 та 40 000 грн в якості хабаря працівникам поліції. 
Таким чином, твердження сторони захисту про те, що на відеозаписі відсутній факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом апеляційним судом розцінюється як обраний спосіб захисту.
Посилання апелянта на ігнорування показань свідка ОСОБА_2 є безпідставними. Окрему увагу апеляційний суд звертає на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 352929 від 06 червня 2025 року за ч.1 ст.130 КУпАП у графі пояснення ОСОБА_1 не вказував, що транспортним засобом керував свідок ОСОБА_2 , а лише зазначив, що «вчора вживав, у лікарню відмовляюся».
Стаття 256 КУпАП надає особі, щодо якої складається протокол, право відобразити у ньому свої пояснення, зауваження та доводи, що є ключовим для забезпечення об`єктивного вирішення справи. 
Знехтування цим правом на момент складання протоколу, незважаючи на надану поліцейськими можливість, призвело до того, що позиція ОСОБА_1 як водія щодо можливих порушень процедури або факту керування іншою особою не була зафіксована у первинному процесуальному документі. Суд підкреслює, що хоча надання пояснень є правом, а не обов`язком особи (згідно зі ст. 268 КУпАП), свідома відмова від фіксації своєї версії подій безпосередньо на місці зупинки створює обґрунтоване враження непослідовності захисту. Якби автомобілем дійсно керував свідок ОСОБА_2 , апелянт мав би всі умови зафіксувати це письмово у протоколі, щоб негайно спростувати обвинувачення.
З огляду на принцип «поза розумним сумнівом» (in dubio pro reo), відсутність конкретних пояснень або заперечень у момент фіксації правопорушення за умови повної обізнаності особи про суть обвинувачення не створює розумного сумніву щодо достовірності протоколу. Навпаки, поява версії про свідка ОСОБА_2 лише на етапі судового розгляду, за умови мовчання про це на місці події, розцінюється судом як штучно створена тактика уникнення відповідальності, що не базується на об`єктивно зафіксованих даних.
Також безпідставними є доводи про те, що ОСОБА_1 не було належним чином роз`яснено як наслідки відмови від проходження огляду в установленому законом порядку, так і його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.
Зрештою, інші доводи апеляційної скарги є формальними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, який повно, всебічно і об`єктивно дослідив матеріали справи та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обставини, які б виключали провадження в справі відповідно до ст. 247 КУпАП, апеляційним судом не встановлено. 
Стягнення призначено у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП та у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. Притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння, пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року ОСОБА_1 також визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, тобто за пропозицію службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади Призначено йому покарання у виді штрафу розміром 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень. При цьому, як вбачається з даного вироку, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердивши факт його вчинення за обставин, наведених в обвинувальному акті та пояснив суду, що перебуваючи біля кладовища, стояв біля автомобіля, мав запах алкоголю з порожнини рота. До нього підійшли працівники поліції і почали складати відповідний протокол, пропонували пройти огляд на стан сп`яніння, а він запропонував їм гроші за не притягнення його до адміністративної відповідальності. У вчиненому щиро розкаявся.
З огляду на наведене, підстав для скасування постанови та задоволення апеляційної скарги апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Саушкіна Володимира Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя     В.М. Медяний