Справа №587/3464/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гончаренко Л. М.	
Номер провадження 33/816/943/26 	Суддя-доповідач Терещенко О. І. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Терещенко О. І., розглянув у місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Конюшки Д.Б. на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 15 січня 2026 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, РНОКПП: НОМЕР_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
УСТАНОВИЛА:
Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 15 січня 2026 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік за те, що 04 липня 2025 року о 13:20 год на 1 км дороги с. Постольне – с. Головашівка Сумського району він керував транспортним засобом ВАЗ 210990, д.н. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою газоаналізатора Драгер та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись із вказаною постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження у справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам Закону та обставинам справи. Вказує, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, а тому проведення його огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ініційовано всупереч ст. 266-1 КУпАП без залучення представника ВСП. ОСОБА_1 був згодним пройти огляд, однак працівники поліції не пропонували йому пройти огляд саме в закладі охорони здоров`я, чим порушено вимоги ст. 266 КУпАП. 
Апелянт також просить суд взяти до уваги, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем ЗСУ, перебуває на військовій службі, є учасником бойових дій, виконує обов`язок щодо захисту України від російської агресії та з метою недопущення негативних наслідків для боєздатності його роти і оперативного виконання завдань, у разі визнання останнього винуватим, просить накласти адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, що відповідатиме індивідуалізації покарання та завданням КУпАП.
Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Конюшко Д.Б. у судове засідання не прибули, причин неприбуття не повідомили, про день, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.
Згідно з вимогами ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
У зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Конюшка Д.Б.
Заслухавши доповідь судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
У ч. 2 ст. 266 КУпАП зазначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.
Апеляційний суд уважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримав у повному обсязі та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з урахуванням:
- протоколу про адміністративне правопорушення від 04 липня 2025 року серії ЕПР1 №380981, який за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та містить обставини, що складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 1);
- відеозаписом на оптичному диску, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження відповідно до установленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння під час складання протоколу (а. с. 2).
Під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, в тому числі різкий запах алкоголю з порожнини рота. При складанні протоколу відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції ОСОБА_1 неодноразово пропонувалося пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за місцем зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі, на що він відмовився та пропонував вирішити питання на місці, без суду. 
Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права та правові наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і повідомили про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, розгляд якого відбудеться у Сумському районному суді Сумської області 17 липня 2025 року о 10 годині. ОСОБА_1 на пропозицію поліцейських підписатися у протоколі та отримати його копію погодився та підписався у протоколі, отримав його копію.
Враховуючи викладене, у даному випадку працівниками поліції була правильно розцінена поведінка ОСОБА_1 як не бажання проходити відповідно до установленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останнього було повідомлено про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд не приймає доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, а тому проведення його огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ініційовано всупереч ст. 266-1 КУпАП без залучення ВСП, з огляду на таке.
Статтею 15 КУпАП передбачені особливості адміністративної відповідальності військовослужбовців та інших осіб, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів, за вчинення адміністративних правопорушень, зокрема відповідно до частини першої статті 15 КУпАП, військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Положеннями статті 266-1 КУпАП визначений порядок огляду, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.
При цьому суд зазначає, що в статті 266-1 КУпАП не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.
Отже, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснюється в загальному порядку, встановленому статтею 266 КУпАП.
Як було установлено з досліджених відеозаписів нагрудної камери працівника поліції, ОСОБА_1 був зупинений поза межами території будь-якої військової частини. Під час спілкування з інспекторами поліції ОСОБА_1 повідомив, що він є військовослужбовцем. Про те, що на момент зупинки він виконував обов`язки військової служби, останній не повідомляв, викликати ВСП на місце події не просив, просив вирішити питання на місці та не складати відносно нього протокол. 
Крім того, під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 вони повідомили йому про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме: різкого запаху алкоголю з порожнини рота, що підтверджується матеріалами відеозапису, долученого до справи.
Наявність у особи посвідчення військовослужбовця підтверджує лише його статус, однак не підтверджує факту його перебування при виконанні особливих завдань в момент зупинення транспортного засобу під його керуванням поліцейськими.
Не заслуговують на увагу також твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 був згодним пройти огляд, однак працівники поліції не пропонували йому пройти огляд саме в закладі охорони здоров`я, чим порушено вимоги ст. 266 КУпАП, оскільки вони спростовуються матеріалами відеозапису, долученого до матеріалів справи. 
Також апелянт просить суд взяти до уваги, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем ЗСУ, перебуває на військовій службі, є учасником бойових дій, виконує обов`язок щодо захисту України від російської агресії, та з метою недопущення негативних наслідків для боєздатності його роти і оперативного виконання завдань, у разі визнання останнього винним просить накласти адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, що відповідатиме індивідуалізації покарання та завданням КУпАП.
З цього приводу апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону України «Про правотворчу діяльність» суд для подолання правової прогалини може застосовувати у випадках, передбачених законом, зокрема, аналогію закону - шляхом застосування до неврегульованих суспільних відносин положень закону, який регулює подібні суспільні відносини;
Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, суд зазначає, що санкція частини 1 статті 130 КУпАП є безальтернативною, а отже відсутні законні підстави для того, щоб не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.
Позбавлення права керування транспортними засобами можливо не застосовувати лише у випадках, що передбачені ч. 4 ст. 30 КУпАП, у якій зазначено таке: позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Аналізуючи вказані правові норми, суддя суду першої інстанції дійшла правильного висновку, що чинний КУпАП чітко регулює правовідносини, пов`язані із накладенням адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП.
Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для того, щоб не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.
Отже, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові та були б підставами для її скасування та закриття провадження в справі, як про те ставить питання захисник, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не установлено.
З урахуванням установлених судом обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки установлених суддею обставин справи.
Отже, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є правильними.
Істотних порушень вимог КУпАП, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови суду, під час розгляду даних матеріалів судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтею 294 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИЛА:
Постанову судді Сумського районного суду м. Суми від 15 січня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Конюшки Д.Б. на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя	  О. І. Терещенко