ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року	Львів	Справа № 300/1547/25 пров. № А/857/28064/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Кухтея Р.В. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року (суддя – Григорук О.Б., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Івано-Франківськ, дата складання повного рішення – не зазначена), 
в адміністративній справі №300/1547/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, 
про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач), в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 92150006101 від 22.10.2024 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2, відповідно до поданої ним заяви про призначення пенсії від 15.10.2024; 2) зобов`язати відповідача, призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 відповідно до пункту "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII з 21.09.2024 - наступного дня після досягнення пенсійного віку, з урахуванням до стажу роботи за Списком № 2 періодів: з 01.09.1984 по 17.07.1987, з 27.07.1987 по 22.11.1987, з 23.11.1987 по 28.10.1989, з 23.01.1990 по 19.02.1990, з 13.03.1990 по 19.02.1991, з 28.02.1991 по 26.02.1993, з 27.02.1993 по 17.07.1993, з 20.02.1997 по 01.04.1997, з 02.04.1997 по 02.08.2010, з 04.07.2018 по 31.12.2020, з 24.03.2021 по 20.09.2024. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому висловив свої заперечення проти задоволення позовних вимог. Просив у задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 192150006101 від 22.10.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи за Списком № 2 періоди робіт та служби: з 01.09.1984 по 17.07.1987, з 27.07.1987 по 22.11.1987, з 23.11.1987 по 28.10.1989, з 23.01.1990 по 19.02.1990, з 13.03.1990 по 19.02.1991, з 28.02.1991 по 26.02.1993, з 27.02.1993 по 17.07.1993, з 20.02.1997 по 01.04.1997, з 02.04.1997 по 02.08.2010, з 04.07.2018 по 31.12.2020, з 24.03.2021 по 20.09.2024. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 з 21.09.2024. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, судом не встановлено обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що страховий стаж роботи позивача склав 32 роки 0 місяців 7 днів. Пільговий стаж роботи позивача за Списком №2 відсутній. Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував те, що до пільгового стажу правомірно не враховано періоди роботи згідно архівних наказів/ витягів: від 27.09.2024 №794/03-05, від 27.09.2024 № 795/03-05, від 30.09.2024 № 797/03-05, від 30.09.2024 №798/03-05, оскільки відсутня пільгова довідка. Також суд першої інстанції помилково зобов`язав відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 з 21.09.2024, без врахування того, що дані повноваження є дискреційними. Вказує апелянт на те, що Пенсійний фонд України має виключну компетенцію в питаннях призначення та виплати пенсії. Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, оскільки це є втручанням в дискреційні повноваження органів Фонду, якими останні наділені як юридичні особи публічного права. Таким чином, судом першої інстанції прийнято помилкове рішення про задоволення позовних вимог. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 у справі № 300/1547/25 – скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
15.10.2024 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с.54). 
Згідно принципу екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким за результатами цього розгляду прийнято рішення №192150006101 від 22.10.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу за Списком № 2 (не менше 12 років 6 місяців). У цьому Рішенні, зокрема, зазначено, що вік заявника 55 років, враховано страховий стаж - 32 роки 00 місяців 07 днів. До пільгового стажу не враховано періоди роботи згідно архівних наказів/витягів від 27.09.2024 № 794/03-05, від 27.09.2024 № 795/03-05, від 30.09.2024 № 797/03-05, від 30.09.2024 № 798/03-05, оскільки відсутня пільгова довідка. Зазначено, що пільговий стаж не підтверджений в установленому порядку (а.с. 37). 
Позивач, не погодившись з вищенаведеним рішенням відповідача звернувся до суду з даним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне. 

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. 
Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. 
Судом першої інстанції вірно враховано, що підстави призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників визначені ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції). 
Пунктом «б» статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон № 213-VІІІ) передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Статтею 13 Закону № 1788-XII передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років. 
Отже, пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку. 
Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах. 
09.07.2003 ухвалено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV). 
03.10.2017 Верховною Радою України ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах». 
Судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується сторонами по справі те, що відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 періоди: з 01.09.1984 по 17.07.1987 навчання у Бучацькому СПТУ №26 Івано-Франківської області за спеціальністю електрогазозварник; з 27.07.1987 по 22.11.1987 робота на посаді електрогазозварника в металооброблювальному цеху с. Коропець Монастириського райпобуткомбінату; з 23.11.1987 по 28.10.1989 військова служба; з 23.01.1990 по 19.02.1990 робота на посаді електрозварника у Будівельно-монтажне управління "Машбуд" тресту "Івано-Франківськбуд"; з 13.03.1990 по 19.02.1991, з 27.02.1993 по 17.07.1993 робота електрозварником у колгоспі "Світанок"; з 28.02.1991 по 26.02.1993 - газоелектрозварник у Монастириському об`єднанні "Сільгоспхімія"; з 20.02.1997 по 01.04.1997 - електрогазозварник у кооперативі "Автопропан"; з 02.04.1997 по 02.08.2010 - електрогазозварник у Приватному підприємстві "Газбудсервіс"; з 04.07.2018 по 31.12.2020 - електрозварник у ТОВ "Карпатнафтогазсервіс"; з 24.03.2021 по 20.09.2024 - електрогазозварник у ТОВ "Карпатнафтогазсервіс". 
З цього приводу судом першої інстанції вірно зазначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення"). 
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637). 
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. 
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи. 
Судом першої інстанції вірно встановлено та взято до уваги те, що трудовий стаж позивача підтверджено Дипломом НОМЕР_1 , записами трудової книжки НОМЕР_2 , НОМЕР_3 (а.с.17-21), витягами з архівних наказів від 27.09.2024 № 794/03-05, від 27.09.2024 № 795/03-05, від 27.09.2024, від 30.09.2024 № 797/03-05, від 30.09.2024 № 798/03-05, архівними довідками від 27.09.2024 № 03-05/796, від 30.09.2024 № 799/03-05, трудовими книжками колгоспника, довідками від 12.09.2024 № 67, від 16.09.2024 № 24, від 16.09.2024 № 25, матеріали атестації робочих місць за умовами праці у Приватному підприємстві "Газбудсервіс" (а.с. 22-28). 
Щодо наявності у позивача стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, то колегія суддів враховує наступне. 
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383), встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року. 
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. 
Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку. 
Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637. 
Також судом першої інстанції вірно зазначено, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями. 
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах. 
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. 
Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці. 
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку. 
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. 
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. 
Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. 
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII "Про охорону праці" працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством. 
Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років. 
Крім цього, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі), зокрема, як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії. 
Враховуючи вищенаведене, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2. 
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці. 
Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник. 
Судом першої інстанції вірно встановлено та враховано, що спірні періоди роботи позивача з 23.11.1987 по 20.09.2024 - на посадах електрозварник, електрогазозварник, газоелектрозварник відносяться до робіт, визначених у Списках № 2, виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Постановами: Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956, що діяв з 22 серпня 1956 р. по 26 січня 1991 р., Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991, що діяв з 26 січня 1991 року по 10 березня 1994 р., Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994, що діяв з 11 березня 1994 року по 15 січня 2003 р., Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, що діяв з 16 січня 2003 р. по 1 серпня 2016 р., Кабінету Міністрів України № 461 від 24.06.2016, що діє з 24.06.2016 і по даний час. 
Щодо зарахування позивачу до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 періоду з 23.11.1987 по 28.10.1989 служби в лавах Радянської армії, то колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно із абзацом 2 частини першої статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 
Аналогічні положення викладені в частині першій статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на момент призову на військову службу позивач займав посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та у зв`язку з призовом на військову службу був звільнений, однак період з 23.11.1987 по 28.10.1989 служби в лавах Радянської армії, відповідачем безпідставно не зараховано у пільговий стаж за Списком № 2. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні періоди роботи, служби: з 01.09.1984 по 17.07.1987, з 27.07.1987 по 22.11.1987, з 23.11.1987 по 28.10.1989, з 23.01.1990 по 19.02.1990, з 13.03.1990 по 19.02.1991, з 28.02.1991 по 26.02.1993, з 27.02.1993 по 17.07.1993, з 20.02.1997 по 01.04.1997, з 02.04.1997 по 02.08.2010, з 04.07.2018 по 31.12.2020, з 24.03.2021 по 20.09.2024 підлягають зарахуванню позивачу до стажу роботи за Списком № 2. 
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2, а тому рішення відповідача № 192150006101 від 22.10.2024 є протиправним та підлягає скасуванню. 
Водночас, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, вирішуючи спірні правовідносини в частині вимог про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, дійшов помилкового (передчасного) висновку щодо необхідності зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах. 
Так, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України). 
Разом з тим, частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
Згідно частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
При цьому, частиною 2 статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п.4), або застосувавши інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (п.10). 
Згідно ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, а також з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього. 
Отже, щодо зобов`язальної частини рішення суду, колегія суддів враховує, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15.10.2024 про призначення позивачу пенсії на пільгових умовах, зарахувавши до його трудового стажу спірні періоди. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що за результатами зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів, саме у відповідного органу ПФ наявний обов`язок щодо визначення достатнього трудового стажу та необхідних додаткових документів для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Тобто, відповідач має обов`язок перевірити чи виконано всі умови, визначені законом, які є необхідними для прийняття законного рішення щодо призначення пенсії. 
Отже, з врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції від 05.06.2025 року в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити певні дії - підлягає скасуванню, з наведених вище мотивів, а у решта частині рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права та повним встановленням обставин, що не спростовано доводами апеляційної скарги, а тому підлягає залишенню без змін. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – задоволити частково. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року в адміністративній справі №300/1547/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії – скасувати частково, а саме, в частині задоволення позовних вимог зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи за Списком № 2 періоди робіт та служби: з 01.09.1984 по 17.07.1987, з 27.07.1987 по 22.11.1987, з 23.11.1987 по 28.10.1989, з 23.01.1990 по 19.02.1990, з 13.03.1990 по 19.02.1991, з 28.02.1991 по 26.02.1993, з 27.02.1993 по 17.07.1993, з 20.02.1997 по 01.04.1997, з 02.04.1997 по 02.08.2010, з 04.07.2018 по 31.12.2020, з 24.03.2021 по 20.09.2024 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 з 21.09.2024, – і в цій частині прийняти нову постанову, якою відповідні позовні вимоги задоволити частково. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 жовтня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до його трудового стажу за Списком №2 періоди роботи та служби: з 01.09.1984 по 17.07.1987, з 27.07.1987 по 22.11.1987, з 23.11.1987 по 28.10.1989, з 23.01.1990 по 19.02.1990, з 13.03.1990 по 19.02.1991, з 28.02.1991 по 26.02.1993, з 27.02.1993 по 17.07.1993, з 20.02.1997 по 01.04.1997, з 02.04.1997 по 02.08.2010, з 04.07.2018 по 31.12.2020, з 24.03.2021 по 20.09.2024, і за результатами розгляду прийняти обгрунтоване та законне рішення, з врахуванням висновків суду. 
У решта частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року в адміністративній справі №300/1547/25 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. В. Кухтей