Справа № 368/1985/25 
2/368/441/26
Рішення 
Іменем України
"01" квітня 2026 р.  Кагарлицький районний суд Київської області в складі:
головуючого – судді Іванюти Т.Є.
при секретарі Вареник О.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), треті особи – Кагарлицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (м.Кагарлик, вул. Володимира Великого, 3), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), Міністерство Оборони України (м.Київ, проспект Повітряних Сил, 6) про встановлення факту, що має юридичне значення, -
встановив : 
Заявник звернувся до суду з даною заявою посилаючись на те, що він з 1986 року спільно проживав з ОСОБА_2 . Від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 . Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 26 травня 1987 року Мирівською сільською радою, в графі батько здійснено запис ОСОБА_1 зі слів матері ОСОБА_2 . Шлюб з відповідачкою він зареєстрував 03.11.1989 року, тобто після народження сина. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Красногорівка Донецької області мій син ОСОБА_3 зник безвісти.
19.10.2024 року Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024120000001165 було внесено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.1.ч.2.ст. 115 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.10.2024 року до ДСУ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» з тимчасово-окупованих територій доставлено 50 трупів осіб, які загинули у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та повернені відповідно до Порядку передачі та репатріації тіл (останків).
За результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19\112- 25/2947-БД від 21.03.2025 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ймовірно є біологічним батьком особи, генетичні ознаки якої встановлені у зубі «2» трупа № 4594. Ймовірність складає 99,99999999%.
А тому позивач просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час захисту Батьківщини.
В судовому засіданні позивач позов підтримав.
Відповідачка ОСОБА_2 з позовом згідна і суду пояснила, що дійсно позивач є рідним батьком загиблого їхнього сина ОСОБА_3 . Після народження сина вони зареєстрували шлюб. Але, поскільки її дошлюбне прізвище також ОСОБА_4 , то при реєстрації народження дитини вона не придала значення тій обставині, що вони не перебували в зареєстрованому шлюбі, а позивача записувала як батька. Вона з позивачем постиійно проживають, він відносився до сина як до рідного і вважав його своїм. 
Представники третіх осіб – Кагарлицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства Оборони України в судове засідання не з`явились, про день і час слухання справи повідомлені належним чином.
Заслухавши пояснення позивача, відповідачки, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з слідуючих підстав.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції .
Відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .Суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Під час розгляду справи № 760/6034/16-ц (постанова від 15.02.2023 року) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Всебічність та повнота, зокрема, передбачають з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності у будь-якого доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Крім того, Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів

В судовому засіданні встановлено, що з 1986 року позивач спільно проживав з ОСОБА_2 . Від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 . Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 26 травня 1987 року Мирівською сільською радою, в графі батько здійснено запис ОСОБА_1 зі слів матері ОСОБА_2 відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, тобто за вказівкою матері. 
Шлюб з відповідачкою позивач зареєстрував 03.11.1989 року, тобто після народження сина.
З дня народження він виховував свого сина ОСОБА_5 , дбав про його розвиток.
ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Красногорівка Донецької області ОСОБА_3 зник безвісти.
19.10.2024 року Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024120000001165 було внесено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.1.ч.2.ст. 115 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.10.2024 року до ДСУ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» з тимчасово-окупованих територій доставлено 50 трупів осіб, які загинули у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та повернені відповідно до Порядку передачі та репатріації тіл (останків).
За результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19\112- 25/2947-БД від 21.03.2025 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ймовірно є біологічним батьком особи, генетичні ознаки якої встановлені у зубі «2» трупа № 4594. Ймовірність складає 99,99999999%.
Таким чином, на підставі судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/112- 25/2947-БД від 21.03.2025 у кримінальному провадженні № 12024120000001165 від 19.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.1.ч.2.ст. 115 КК України, було встановлено анкетні дані невстановленого трупа, доставленого та зареєстрованого за № 4594 за 2024 рік у ДСУ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи», як труп - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що старшим слідчим-криміналістом відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого управління Головного управління НП в Кіровоградській області 07.04.2025 року винесено відповідну Постанову про ідентифікацію особи.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що відповідчка є її подругою. Разом проживали в селі Мирівка. Дійсно вони зареєстрували шлюб після народження сина ОСОБА_7 . Позивач завжди визнавав його своїм сином.
Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження.
У судовому порядку можуть бути встановлені, також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визнано іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Проте, відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справ у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Слід зауважити, що у разі встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є біологічним батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час захисту Батьківщини, Позивач набуте право на отримання довідки встановленого зразка. - як особа, - член сім`ї особи, яка загинула при захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а дана довідка. - є однією із підстав для отримання соціальних пільг та грошових виплат від держави.
Таким чином, Позивач матиме право на соціальні пільги та право на виплату грошових коштів, як член сім`ї загиблого, тобто, в подальшому вбачається спір про право, так як даним рішенням також зачіпаються законні права та інтереси інших членів сім`ї (близьких родичів) загиблого ОСОБА_10 , зокрема, зачіпатимуться права Відповідача, яка є матір`ю померлого.тобто. вбачається спір про право.
Таким чином, Позивач для встановлення свого батьківства щодо ОСОБА_10 , та захисту своїх законних прав та інтересів як батька дитини, яка загинула внаслідок війни, має єдиний спосіб такого захисту - звернення з даним позовом до суду у порядку загального позовного провадження.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року, №3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).
Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. 
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268,293,294 ЦПК України,суд,-
В и р і ш и в : 
Позов задоволити.
Встановити факт , що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час захисту Батьківщини. 
Рішення суду набуває законної сили відповідно до ст.. 273 ЦПК України.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів. 

Суддя: Т.Є.Іванюта