ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

19 березня 2026 року	Справа №160/34496/25 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі – відповідач, ГУ ДПС в Черкаській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – третя особа, ГУ ПФУ в Донецькій області), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 16.09.2025 №914430160470;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2025 року виходячи з індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії в розмірі 7,89385.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до відповідача із заявою від 08.09.2025 року щодо перерахунку пенсії виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках з наданням довідки, що підтверджує факт участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. За принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Черкаській області прийняв рішення від 16.09.2025 року №914430160470 про відмову в перерахунку пенсії, у зв`язку ненаданням довідок про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, що унеможливлює їх врахування. Зауважив, що факт зменшення розміру пенсії вбачається згідно розрахунків із матеріалів пенсійної справи станом на 25.02.2025 р. розмір пенсії з надбавками - 23610,00 грн., з 01.09.2025 року здійснено перерахунок пенсії позивача, розмір пенсії з надбавками становить 11 387,54 грн. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству України. Наголошував на тому, що згідно довідки виданої Галузевим Державним архівом Міністерства оборони України, №51/1/1467 від 04.02.2000 року, можна встановити, що Позивач брав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 24.07.1986 по 22.08.1986 рік, та отримав дозу опромінення у розмірі 25 рентген. Довідка про заробітну плату, яка міститься в матеріалах пенсійної справи позивача, за формою відповідає наказу Міністерства соціального політики України від 12.10.2012 №644. Водночас, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії. З аналізу розрахунків станом на 25.02.2025 рік вбачається, що відповідачем було враховано довідки про заробітну плату у зоні відчуження, що підтверджується розміром індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії, розміру середньомісячного заробітку та розміром пенсії з надбавками відповідно. Фактично, зменшення розміру індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії та середньомісячного заробітку з 01.09.2025 року вказує на умисне неврахування довідок про заробітну плату у зоні відчуження в період з 1986-1990 роках. Тому є всі підстави вважати, що довідки зберігаються в матеріалах пенсійної справи позивача, яка знаходиться у розпорядження відповідача. У зв`язку з вищезазначеним позивач вважає, що рішення про відмову в перерахунку пенсії підлягає скасуванню.
Позовна заява не відповідала вимогам ст.160 КАС України, тому ухвалою суду від 08.12.2025 року була залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків. На виконання ухвали суду позивач виправив вказані недоліки, згідно заяви від 10.12.2025р. вх.№ 66317/25.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 року клопотання позивача про залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача – задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
22.12.2025 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, а тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що призначення пенсії та її розмір ставляться в залежність від заробітку, фактично отриманого працівником у період його роботи в зоні відчуження. Для обчислення пенсії із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження, надається довідка про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках за формою якої затверджена: листом Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 №01-3/241-013-2, або затвердженою наказом Міністерства соціальної політики від 12.10.2012 № 644. Для проведення перерахунку пенсії позивач не надав довідку про заробітну плату, одержану в зоні відчуження в 1986-1990 роках, форма якої затверджена листом Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 № 01-3/241-013-2 та первинні документи, які підтверджують період роботи в зоні відчуження та нарахування заробітної плати. З огляду на вищевказане, відповідачем прийнято рішення від 16.09.2025 № 914430160470 про відмову у призначенні пенсії. Свої дії ГУ ПФУ в Черкаській області вважає правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству України, а вимоги позивача, викладені в позовній заяві, такими, що не підлягають до задоволення.
Ухвалою суду від 13.02.2026 року у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було витребувано додаткові докази у справі та зупинено провадження у справі до надання витребуваних судом доказів.
До суду через систему «Електронний суд» надійшла заява третьої особи на виконання ухвали суду та витребувані судом докази.
Ухвалою суду від 19.03.2026 року провадження у справі поновлено. 
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності у розмірі відшкодування фактичних збитків, розраховану відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Згідно з довідкою від 20.09.2024 року №1239-5003458747 позивач взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 . 
08.09.2025 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії, в якій просив відновити попередній розмір пенсії.
За принципом екстериторіальності заява позивача була розглянута ГУ ПФУ в Черкаській області.
За результатами розгляду заяви позивача, відповідач прийняв рішення від 16.09.2025 року №914430160470 про відмову в перерахунку пенсії. У рішенні зазначено, що ГУ ПФУ в Донецькій області у зв`язку з відсутністю можливості проведення перевірки правильності розрахунку розміру заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках та визначення вірного розміру пенсії, який не обмежено десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, відповідно до рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 20.03.2024 року №2-р(ІІ)/2024 по справі №3-123/2023 (229/23) із 01.09.2025 року, пенсію ОСОБА_1 перераховано згідно із статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та пунктом 9 Порядку із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року. Також відповідач зазначив, що для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 до заяви не надано довідку про заробітну плату, одержану в зоні відчуження в 1986-1990 роках, форма якої затверджена листом Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 р. №01-3/241-013-2 та первинні документи, які підтверджують період роботи в зоні відчуження та нарахування заробітної плати.
В порядку надання адвокатських послуг, представник позивача звертався до ГУ ПФУ в Донецькій області з адвокатським запитом, на який листом від 09.10.2025 року №0500-0202-8/104227 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності (в розмірі відшкодування фактичних збитків) відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до пункту 9 Порядку №1210 розмір пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, може обчислюватися як із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках, так із заробітної плати, визначеної з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати (обчисленої за формулою). З врахуванням рекомендацій, наданих Міністерством соціальної політики України щодо механізму виконання рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 року №2-р(ІІ)/2024 по справі №3-123/2023 (229/23), виплата пенсій без обмеження максимальним розміром проводиться після перерахунку згідно постанови КМУ від 25.02.2025 року №209. Проведення перерахунку на виконання Рішення КСУ від 20.03.2024 здійснюється за документами, наявними в електронній пенсійній справі на момент перерахунку, зокрема, довідок про заробітну плату в зоні відчуження в 1986-1990 роках. У зв`язку з відсутністю документів в матеріалах електронних пенсійних справ, на підставі яких можливо визначити часову тарифну ставку, нарахування та виплати премії, підстави застосування кратності по відповідній зоні небезпеки з урахуванням 100% тарифної ставки, згідно вимог постанови №207-7, підстави для врахування довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження при обчисленні пенсії відповідно до частини 1 статті 54 Закону №796 відсутні. До надходження відсутніх документів, зазначених вище, розмір пенсії з 01.09.2025 року ОСОБА_1 обчислено виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2021 року відповідно до пункту 9 Порядку №1210.
Вважаючи протиправним рішення про відмову у перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 16.09.2025 №914430160470, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-VI (далі – Закон №1058-VI) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1058-VI законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. 
Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закон України від 28.02.1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 54 Закону №796-ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.
Згідно із частиною 5 статті 54 Закону № 796-ХІІ порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - пенсії), а також визначення заробітної плати (доходу) для їх обчислення визначає «Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 (далі – Порядок №1210).
Пунктом 1 Порядку №1210 визначено, що пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Порядку №1210 у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати (доходу) за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.
Відповідно до підпункту 4 пункту 3 Порядку №1210 у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках (в тому числі особа, яка захворіла на променеву хворобу), за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної (одержаного) за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати (доходу) за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата (дохід) за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати (доходу) проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати (доходу).
Згідно з пунктом 9 Порядку №1210 пенсії, що обчислені із заробітної плати (доходу), яка визначалася виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до абзаців тринадцятого - п`ятнадцятого цього пункту, перераховуються у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
У разі коли особа звернулася за призначенням пенсії з урахуванням заробітної плати (доходу), одержаної (одержаного) за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, органи Пенсійного фонду України визначають два показники середньомісячного коефіцієнта заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії, (Кзс): обчислений відповідно до абзаців шостого - дванадцятого цього пункту, а також відповідно до абзаців тринадцятого - шістнадцятого цього пункту, і призначають пенсію з урахуванням вищого середньомісячного коефіцієнта заробітної плати.
Пунктом 11 Порядку №1210 визначено, що розмір пенсії, призначеної відповідно до цього Порядку, не може бути меншим за розміри, визначені частиною третьою статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Згідно з ст.15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Наказом Міністерства соціального політики України від 12.10.2012 №644, який є чинним на цей час та був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, затверджена форма довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, яка видається особам, що виконували роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження, яка приймається для проведення перерахунків пенсій даній категорії громадян. 
Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ПФУ в Донецькій області у зв`язку з відсутністю можливості проведення перевірки правильності розрахунку розміру заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках та визначення вірного розміру пенсії, який не обмежено десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, відповідно до рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 20.03.2024 року №2-р(ІІ)/2024 по справі №3-123/2023 (229/23) із 01.09.2025 року, пенсію ОСОБА_1 перераховано згідно із статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та пунктом 9 Порядку із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Водночас, підставою для відмови позивачу у здійсненні перерахунку розміру його пенсії та, відповідно, для відмови у поверненні його попереднього розміру пенсії, стало те, що ОСОБА_1 до заяви не надано довідку про заробітну плату, одержану в зоні відчуження в 1986-1990 роках, форма якої затверджена листом Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 р. №01-3/241-013-2 та первинні документи, які підтверджують період роботи в зоні відчуження та нарахування заробітної плати.
Наведені доводи відповідача суд вважає необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році та є особою з інвалідністю і має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в матеріалах пенсійної справи позивача міститься довідка про заробітну плату ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, яка за формою та змістом відповідає наказу Міністерства соціального політики України від 12.10.2012 №644, який є чинним на цей час та був чинним на момент виникнення спірних правовідносин. 
Згідно з інформацією наведеною у довідці, ОСОБА_1 приймав участь в роботах з ліквідації аварії на ЧАЕС з 23.07.1986 року по 23.08.1986 року, за основним місцем роботи позивач отримував заробітну плату по денній тарифній ставці 9, 39 руб. Фактичні нарахування за період відрядження до зони відчуження здійснені по особовому рахунку № НОМЕР_2 в загальній сумі 1340,49 руб., з яких за 9 днів липня – 410,13 руб., за 18 днів серпня 930,36 руб.
Окрім того, в матеріалах пенсійної справи позивача міститься довідка начальника відділу пенсійного забезпечення Пенсійного фонду в Мар`їнському районі Донецької області про результати проведення зустрічної перевірки довідки про заробітну плату ОСОБА_1 , виданої шахтою «Трудівська» для перерахунку пенсії, в якій зазначено, що розрахунок заробітку за роботу безпосередньо в зоні відчуження виконувався по денним розрахунковим тарифним ставками, виходячи із денної тарифної ставки 9 руб. 39 коп., розміри яких склали: у липні 86 р. – 6 руб. 97 коп., в серпні 86 р. – 6 руб. 37 коп., що відповідає вимогам нормативних документів по оплаті праці військовозобов`язаним, призваним на збори. У наведеній довідці також зазначено, що для перевірки були надані особові рахунки ОСОБА_1 (табельний номер НОМЕР_2 ) за періоди 1985-1986 роки. Окрім того перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 приймав участь в роботах по ліквідації аварії на ЧАЕС з 23.07.1986 року по 23.08.1986 року.
Також в матеріалах пенсійної справи позивача міститься довідка Військової частини НОМЕР_3 від 22.08.1986 року №357, в якій зазначено, що ОСОБА_1 знаходився на учбових зборах з 23 липня по 23 серпня 1986 року та за ним зберігається за місцем роботи середній заробіток та підлягає виплаті по місцю постійної роботи сто відсотків тарифної ставки (посадового окладу) за період з 23 липня по 22 серпня 1986 року.
Згідно з довідкою Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України, №51/1/1467 від 04.02.2000 року, позивач брав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 24.07.1986 (наказ №83 від 24.07.1986) по 22.08.1986 рік (наказ №112 від 22.08.1986) та отримав дозу опромінення у розмірі 25 рентген. Наведена довідка також міститься в матеріалах пенсійної справи позивача, що підтверджується наданими третьою особою доказами.
Зазначені документи, на переконання суду, належним чином та в повній мірі підтверджують період роботи позивача в зоні відчуження та розмір його заробітної плати, одержаної в зоні відчуження у 1986 році.
Суд наголошує на тому, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення документації, оформлення наказів, їх зберігання тощо. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його документах, виданих відповідальними особами.
Більш того, як встановлено з розрахунку індивідуального коефіцієнту ОСОБА_1 для обчислення пенсії, яка була надана третьою особою на виконання ухвали суду, станом на 01.01.2025 року пенсія позивача була обрахована виходячи із середнього заробітку 8913,83 грн., останній місяць врахованої зарплати – 31.08.1986 року, сума коефіцієнтів заробітної плати – 7, 89385, кількість місяців заробітної плати – 1, індивідуальний коефіцієнт для обчислення - 7, 89385, середньомісячний заробіток для обчислення – 70 364, 44 грн.
Аналогічні відомості містяться і у алгоритмі розрахунку пенсії позивача з датою вводу заробітку станом на 01.12.2004 року, який було надано позивачем разом з позовною заявою.
Відповідно до інформації з Підсистеми призначення та виплати пенсій позивача станом на 25.02.2025 р., як і станом на 17.05.2025 року, обрахунок пенсії позивача було здійснено виходячи із показника середньої заробітної плати - 70364,44000, основний розмір пенсії складав 28145,78 грн.: 8913,83 (середній заробіток) *7,89385 (індивідуальний коефіцієнт) *40% (відсоток втрати працездатності ), індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсії становив 7,89385. Розмір пенсії з надбавками станом на 25.02.2025 р. вказано 25076,55 грн., станом на 17.05.2025 року - 27785,86 грн. Максимальний розмір пенсії – 23610,00 грн.
Водночас, згідно з інформацією із Підсистеми призначення та виплати пенсій позивача, станом на 13.09.2025 р., як і станом на 21.12.2025 року, з 01.09.2025 року позивачу здійснено перерахунок пенсії, яка обчислена із застосуванням показника середньої заробітної плати у розмірі 25861,34000 та складає 10344,54 грн.: 8913,83 (середній заробіток) * 2,90126 (індивідуальний коефіцієнт) *40% (відсоток втрати працездатності ). Індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсії було зменшено до 2,90126. Розмір пенсії з надбавками з 01.09.2025 року вказано 11387,54 грн., з 01.01.2026 року – 11457,74 грн.
Отже, з аналізу наявних в матеріалах справи доказів випливає висновок, що до 01.09.2025 року розрахунок розміру пенсії позивача було здійснено з урахуванням довідки про заробітну плату у зоні відчуження та первинних документів, які підтверджують період роботи позивача в зоні відчуження і розмір нарахованої йому заробітної плати за цей період, зазначені документи містяться в матеріалах його пенсійної справи, що підтверджується наданими третьою особою документами та розміром індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії, розміром середньомісячного заробітку та розміром пенсії з надбавками до 01.09.2025 року. 
Тоді як, починаючи з 01.09.2025 року, за відсутності обґрунтованих правових підстав, позивачу було зменшено розмір індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії та середньомісячного заробітку, що призвело до суттєвого зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 .
Відповідно до ст.22 Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідачем та третьою особою не заперечується той факт, що ГУ ПФУ в Донецькій області, з посиланням на рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 20.03.2024 року №2-р(ІІ)/2024 по справі №3-123/2023 (229/23), із 01.09.2025 року було перераховано пенсію ОСОБА_1 згідно із статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та пунктом 9 Порядку із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, що призвело до суттєвого зменшення її розміру.
Водночас, Конституційний Суд України у рішенні від 20.03.2024 року №2-р(ІІ)/2024 по справі №3-123/2023 (229/23) дійшов висновку, що запроваджене обмеження максимального розміру пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, установлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, призвело до порушення сутності конституційних гарантій щодо забезпечення соціального захисту цих осіб, що є порушенням зобов`язань держави, які випливають зі змісту статей 3, 16, 50 Конституції України в їх взаємозв`язку. Наведене свідчить про те, що приписи статті 2 Закону № 3668-VI, першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-XII, що обмежують максимальний розмір пенсії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не відповідають статтям 1, 3, 16, частині третій статті 22, частині першій статті 50 Конституції України.
Також Конституційний Суд України у рішенні від 20.03.2024 року №2-р(ІІ)/2024 по справі №3-123/2023 (229/23) зазначив, що із частини першої статті 8 Конституції України як імперативу правовладдя („в Україні визнається і діє принцип верховенства права“) випливає вимога юридичної визначеності. «Юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна додержувати взятих на себе зобов`язань щодо людей або виконувати їм обіцяне [принцип „правомірного сподівання“]» [Доповідь про правовладдя, схвалена Європейською Комісією „За демократію через право“ (Венеційська Комісія), CDL-AD(2011)003rev, § 48].
Складником принципу юридичної визначеності як вимоги правовладдя є принцип правомірних сподівань (legitimate expectations), який, за тлумаченням Венеційської Комісії, виражає ідею, що органи публічної влади повинні додержуватись не лише приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених [у особи] сподівань; згідно з доктриною правомірних сподівань - ті, хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх правомірних сподівань [Спеціальне Дослідження Венеційської Комісії „Мірило правовладдя“, CDL-AD(2016)007, пункт II.В.5.61].
На підставі вищевикладеного, Конституційний Суд України у рішенні від 20.03.2024 року №2-р(ІІ)/2024 по справі №3-123/2023 (229/23) визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи“ від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“ від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“ від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами та визначив, що вони утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 року №2-р(ІІ)/2024 по справі №3-123/2023 (229/23) пенсія позивача підлягала перерахунку та збільшенню, з огляду на визнання неконституційною норму щодо обмеження максимального розміру пенсії, яке застосовувалось до пенсії позивача.
Водночас, відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку правильності розрахунку заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках не може бути підставою для обмеження позивача у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення, а також для зменшення розміру його пенсії, оскільки досягнутий рівень соціального захисту особи, навіть у разі змін у законодавстві, має бути збережено.
Окрім того, як зазначалось вище, в матеріалах пенсійної справи позивача міститься довідка начальника відділу пенсійного забезпечення Пенсійного фонду в Мар`їнському районі Донецької області про результати проведення зустрічної перевірки довідки про заробітну плату ОСОБА_1 , виданої шахтою «Трудівська» для перерахунку пенсії, в якій зазначено, що розрахунок заробітку за роботу безпосередньо в зоні відчуження відповідає вимогам нормативних документів по оплаті праці військовозобов`язаним, призваним на збори.
Отже, відповідна перевірка вже була проведена раніше органами Пенсійного фонду та жодного питання до наданих позивачем документів не виникало до моменту визнання неконституційною норми щодо обмеження максимального розміру пенсії.
Слід зазначити, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто, в розрізі даної справи та за умови підтвердження періоду роботи в зоні відчуження та нарахування заробітної плати, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні або обмежувати з формальних (надуманих) підстав.
Аналогічна правова позиція щодо неможливості позбавлення особи, яка наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, з формальних (надуманих) підстав, викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі №175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі №423/3544/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17 та від 31 березня 2020 року у справі №446/656/17.
Конституційний Суд України виходячи зі змісту статей 3, 16, 50 Конституції України в Рішенні від 7 квітня 2021 року № 1-р(II)/2021 виснував, що „на державу покладено позитивний обов`язок забезпечити особам з інвалідністю з числа осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посилений соціальний захист. Позитивний обов`язок держави у цьому разі, по суті, вимагає від неї вжити заходів підтримчої дії (affirmative action) з огляду на те, що йдеться про обов`язок захисту державою однієї з найуразливіших верств населення, яка того потребує“, та зазначив, що із цих статей Конституції України „випливають не лише зобов`язання держави перед постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи громадянами України, а й гарантії щодо цієї категорії громадян“ (абзац сьомий підпункту 2.5.1 підпункту 2.5 пункту 2, перше речення абзацу третього підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Розв`язуючи питання, пов`язані із соціальним захистом осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Конституційний Суд України в Рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 указав, що потреба в забезпеченні належного рівня соціального захисту таких осіб „зумовлена обмеженнями, ризиками, втратами, яких зазнали вони та члени їх сімей“; „соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, має передбачати відшкодування шкоди, заподіяної їх життю, здоров`ю і майну внаслідок радіоактивного забруднення, та реалізовуватися шляхом надання їм відповідних пільг, компенсацій і гарантій. Вибір такого особливого порядку відшкодування шкоди обумовлений надзвичайними масштабами катастрофи та її наслідків“; „рівень соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має бути таким, щоб забезпечувати їм гідне життя, і не повинен залежати від майнового стану їх сімей“ (перше речення абзацу другого, абзац третій, перше речення абзацу четвертого пункту 6 мотивувальної частини).
У Рішенні від 7 квітня 2021 року № 1-р(II)/2021 Конституційний Суд України наголосив, що „держава може змінювати законодавче регулювання у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте в разі зміни такого регулювання вона не повинна вдаватися до обмежень, що порушують сутність їх індивідуальних прав, а досягнутий рівень соціального захисту має бути збережено“ (абзац двадцять перший підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини).
Вирішуючи даний спір суд також враховує, що у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Отже, враховуючи встановлені у цій справі обставини, суд вважає, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у перерахунку пенсії позивача є необґрунтованою та безпідставною, а рішення про відмову у перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 16.09.2025 №914430160470 є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно із частиною 1 ст.60-2 Закон № 796-ХІІ перерахунок пенсій проводиться відповідно до законодавства, чинного на час проведення перерахунку пенсії.
Відповідно до ч.4 статті 45 Закону №1058-VI перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Отже, враховуючи те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 08.09.2025 року, тобто до 15 числа, з метою належного захисту порушених прав позивача виникає необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 саме з 01.09.2025 року виходячи з індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії в розмірі 7,89385.
Інші доводи учасників справи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Відповідно до ч. 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності передзаконом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч. 1ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до ч. 1 і ч. 2 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем у справі не доведено правомірність оскаржуваного рішення, тоді як позивачем належним чином та в повному обсязі доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
За наведених обставин та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими врегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 ст.5 Закону України “Про судовий збір” та при зверненні до суду ним не були понесені судові витрати, відсутні підстави для стягнення судових витрат.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, Черкаська область, м.Черкаси, вул.Смілянська, 23, код ЄДРПОУ 21366538), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 16.09.2025 №914430160470.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2025 року виходячи з індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії в розмірі 7,89385.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено та підписано 19.03.2026 року.

Суддя О.М. Неклеса