ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/10054/25 	
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, яким просить суд:
- визнати противоправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області щодо не проведення повного розрахунку після звільнення ОСОБА_1 ;
- стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 45667,95 грн. суму недонарахованої та невиплаченої суми середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду по справі № 260/8799/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 змінено, виклавши абзац 2 резолютивної частини рішення суду в наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Казначейства нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 липня 2023 року по 03 січня 2024 року, але не більше як за шість місяців, в розмірі 119 094,85 грн.».
Згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2025 по справі №260/8799/24 розрахункова сума середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні повинна складати: 895 грн. (у день) помноженого на 184 дні = 164 762,80 грн. На виконання рішення суду позивачем отримано 119 094,85 грн. з відрахуванням податків і зборів. Тому 164 762,80 (розрахункова сума) мінус 119 094,85 (фактично нараховано та виплачена) = 45 667,95 грн. сума недонарахованої та невиплаченої суми середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого не погоджується із позовними вимогами та просить суд відмовити у задоволенні таких зокрема зазначаючи, що Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду по справі № 260/8799/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 змінено, виклавши абзац 2 резолютивної частини рішення суду в наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Казначейства нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 липня 2023 року по 03 січня 2024 року, але не більше як за шість місяців, в розмірі 119 094,85 грн.».
Позивач в позові зазначає, що апеляційним судом зазначено, що обмежений 6 місяцями період у цьому спорі з 03.07.2023 до 03.01.2023 становить 184 календарних дні. Середньоденний заробіток за один календарний день складає (12800+500+6400)=19700/30,5=645,91грн.
Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 липня 2023 року по 03 січня 2024 року, але не більше як за шість місяців, за 184 календарні дні складає 118 847,44 грн (645,91*184=118847,44). 
Враховуючи вищенаведене, 30.11.2025 Головним управлінням Казначейства здійснено добровільне виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 з врахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2025 по справі № 260/8799/24 за позовом ОСОБА_1 в повному обсязі.

Згідно зі ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року у справі № 807/1280/15 (далі Рішення суду-1), визнано протиправним та скасовано наказ Державної казначейської служби України від 05.06.2015 № 510-о “Про звільнення ОСОБА_1 ”. Поновлено ОСОБА_1 на займаній до звільнення посаді начальника Головного управління з 13.06.2015. Стягнуто із Головного управління на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме з 13.06.2015 по 25.05.2020, із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів у розмірі 471324 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній до звільнення посаді начальника Головного управління з 13.06.2015 та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу – у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6841,80 гривень.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року Рішення суду-1 залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2021 року касаційне провадження у справі закрито.
На виконання вказаного Рішення суду-1 Головне управління виплатило позивачу заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 13.06.2015 по 25.05.2020 у розмірі 471324 грн.
Відповідно до наказу Державної казначейської служби України від 28.06.2023 № 311- о “Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ”, Головним управлінням видано наказ від 28.06.2023 № 90-о “Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ”, згідно якого скасовано наказ Головного управління від 12.06.2015 № 40-о “Про складання повноважень” та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління з 13.06.2015.
Наказом Державної казначейської служби України від 28.06.2023 № 312-о “Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ” припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління у зв`язку з досягненням ним 65-річного віку відповідно до пункту 7 частини першої статті 83 Закону України “Про державну службу”.
На підставі наказу Державної казначейської служби України від 28.06.2023 № 312-о “Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ”, наказом Головного управління від 28.06.2023 № 91-о “Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ” припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління у зв`язку із досягнення ним 65-річного віку відповідно до пункту 7 частини першої статті 83 Закону України “Про державну службу”.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року у справі № 260/6196/23 (далі Рішення суду-2) зобов`язано Головне управління нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за 28.06.2023, із утриманням обов`язкових податків та зборів. Зобов`язано Головне управління нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за всі не використані дні щорічної основної відпустки, а також щорічної додаткової відпустки за весь період вимушеного прогулу та враховуючи час затримки виконання рішення суду, за період з 13.06.2015 по 27.06.2023, із утриманням обов`язкових податків та зборів. Зобов`язано Головне управління нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньої місячної заробітної плати.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року Рішення суду-2 змінено, а саме: в абзаці другому резолютивної частини цього рішення суду виключено формулювання “Державної казначейської служби України та”; в абзаці третьому резолютивної частини цього рішення суду формулювання “Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області” замінено формулюванням “Державної казначейської служби України”. У решта частині Рішення суду-2 залишено без змін.
Постановою Верховного суду від 10 жовтня 2024 року касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишено без задоволення. Рішення суду-2 у незміненій частині та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі № 260/6196/23 залишено без змін. Поновлено виконання Рішення суду-2 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі №260/6196/23 в частині стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання Рішення суду-1 за період з 26.05.2020 до 27.06.2023 у розмірі 368841,44 грн.
27.04.2024 Головним управлінням здійснено добровільне виконання Рішення суду-2 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року по справі №260/6196/23 за позовом ОСОБА_1 згідно з платіжними інструкціями від 26.04.2024 № 213 перераховані кошти у розмірі 23430 грн, № 214 - 134144,37 грн., № 215 - 29995,02 грн; № 216 - 2499,58 грн.

Позивач вважаючи, що має право на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні звернувся до суду з відповідною позовною заявою.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року по справі №260/8799/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Головне управління нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.07.2023 по 03.01.2024, але не більше як за шість місяців, в розмірі 50553,30 грн. У задоволенні позову у частині інших позовних вимог було відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року змінено та викладено абзац другий резолютивної частини рішення, у такій редакції:
- “Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.07.2023 по 03.01.2024 але не більше як за шість місяців, в розмірі 119094,85 гривень.”.
В решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року залишити без змін.
Мотивувальною частиною постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2025 року по справі №260/8799/24 було встановлено, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 03.07.2023 по 03.01.2023, виходячи із розрахунку 895,45 грн у день, помноженого на 184 календарні дні.
Отже постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2025 по справі №260/8799/24 розрахункова сума середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні складає: 895 грн. (у день) помноженого на 184 дні = 164 762,80 грн. Позивачем отримано по факту 119 094,85 грн. Тому 164 762,80 - 119 094,85 = 45 667,95 грн. сума недонарахованої та невиплаченої суми середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Вважаючи що відповідачем не було виплачено всієї суми середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, позивач звернувся з окремим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати (грошового забезпечення) за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Відповідно до статті 117 КЗпП у редакції Закону України від 01.07.2022 № 2353-ІХ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин” (далі Закон №2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Під “належними звільненому працівникові сумами” необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, індексація грошового забезпечення тощо).
Вказаний у частині першій статті 117 КЗпП законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.
Частина друга статті 117 КЗпП стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 та у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.
Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України “Про оплату праці” середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Верховний Суд зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Таким чином, не має значення чи роботодавець добровільно виплатив заборгованість із заробітної плати чи на виконання рішення суду, у випадку затримки розрахунку при звільненні працівника до роботодавця застосовуються санкції, передбачені статтею 117 КЗпП.
Верховний Суд у постанові від 1 травня 2024 року у справі № 140/16184/23 висловив таку правову позицію “незважаючи на визначення приписами статті 117 КЗпП невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником в строк, встановлений приписами статті 116 КЗпП, яким переважно є день звільнення.”

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року по справі №260/8799/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Головне управління нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.07.2023 по 03.01.2024 але не більше як за шість місяців, в розмірі 50553,30 грн. У задоволенні позову у частині інших позовних вимог було відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року змінено та викладено абзац другий резолютивної частини рішення, у такій редакції:
- “Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.07.2023 по 03.01.2024 але не більше як за шість місяців, в розмірі 119094,85 гривень.”.
В решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року залишити без змін.

Не заперечується сторонами, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2025 по справі №260/8799/24 позивачу було виплачено 119094,85 грн. середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
В мотивувальній частині постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2025 року по справі №260/8799/24 було встановлено, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 03.07.2023 по 03.01.2023, виходячи із розрахунку 895,45 грн у день, помноженого на 184 календарні дні.
Відтак, розрахункова сума середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача складає - 164 762,80 грн. (895 грн. * на 184 дні), а 164762,80 - 119 094,85 = 45667,95 грн. сума недонарахованої та невиплаченої суми середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
З врахуванням наведеного, аналізуючи правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд зауважує про наявність підстав для стягнення з Головного управління на користь позивача недонарахованого середнього заробітку, передбаченого статтею 117 КЗпП, у розмірі 45 667,95 грн., що підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, беручи до уваги те, що позовна вимога щодо визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні позивача вже досліджувалася судами та з цього приводу ухвалене рішення Закарпатським окружним адміністративним судом від 29.03.2023р. по справі 260/6196/23, яке набрало законної сили, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.
На підставі наведеного та керуючись ст.2, 5, 19, 77, 139, 262, 243, 246 КАС України, суд, – 
В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області (код ЄДРПОУ - 37975895) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) - 45 667,95 грн. (сорок п`ять тисяч шістсот шістдесят сім гривень та 95 копійок) недонарахованої та невиплаченої суми середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя	П.П.Микуляк