ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

12 березня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 746/526/25
Головуючий у першій інстанції – Нагорна Н. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/699/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
У листопад 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі – ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1133-3905 від 29.12.2022 в розмірі 15268,00 грн, з яких: 6326,00 грн прострочена заборгованість за кредитом; 8945,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також просило стягнути судовий збір, сплачений за подання позову до суду, в сумі 2 422,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.12.2022 ОСОБА_2 за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1133-3905 (надалі за текстом – «Кредитний договір»). 
Підписавши кредитний договір від 29.12.2022 кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту – 6 800,00 грн; строк кредитування – 300 днів; базовий період – 7 днів; стандартна % ставка – 3,00% в день; пільгова % ставка – 2,50% в день; знижена % ставка – 2,50% в день.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов кредитного договору. На підтвердження факту видачі кредиту додає до позовної заяви документи, що підтверджують перерахування кредитних коштів (копію витягу з реєстру банків та копію довідки про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи).
Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавцем, а саме: отримавши кредитні кошти, відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.
Відповідач, всупереч умовам кредитного договору, порушив зазначені умови і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит та не виконав в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед кредитором за кредитним договором. 
Рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 09.12.2025 у задоволенні позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначав, що позивачем недоведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається, не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факт перерахування відповідачу коштів за кредитним договором № 1133-3905 від 29.12.2022.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суд з апеляційною скаргою, в якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що відповідач попередньо ознайомився з договором та правилами надання споживчих кредитів, паспортом споживчого кредиту інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1133-3905 (графік платежів за договором) відповідно до методики Національного банку України, які складають єдиний договір в якому визначаються всі його істотні умови.
Зазначає, що на виконання та у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідачу надано одноразовий ідентифікатор A9234, для підписання кредитного договору № 1133-3905 від 29.12.2022, на підтвердження укладання кредитного договору між позивачем та відповідачем з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надано до суду електронний доказ (роздруківка тексту кредитного договору), а також протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, з якого вбачається, що вищевказаний договір підписаний електронною печаткою ТОВ «Укр Кредит Фінанс», з зазначенням часу та дату підпису, а саме: 20:43:33 29.12.2022, які співпадають з часом та датою зазначеною в договорі, тому відповідач підписав кредитний договір № 1133-3905 від 29.12.2022 відповідно до розділу 12 Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором A9234, а позивач засвідчив кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу.
Стверджує, що відповідачем задля ідентифікації використано систему BankID НБУ, тобто без введення позичальником логіна і паролю в інтернет-банкінгу (де він обслуговується), які відомі виключно позичальнику, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позичальника з метою укладення договору є неможливим. Відповідачем передано позивачу персональні дані, що містяться в кредитному договорі (паспортні дані, ідентифікаційний код, місце реєстрації), як належної ідентифікації.
Наголошує, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь який первинний бухгалтерський документ у тому числі виписки по рахунку ОСОБА_1 не вбачається можливим.
Звертає увагу суду на те, що позивач (через партнера АТ КБ «ПриватБанк» з яким укладено договір № 4010 від 02.12.2019 про надання послуг в системі LiqPay від 02.12.2019) видав відповідачу кредитні кошти у розмірі 6800,00 грн, картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 на карту отримувача, чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.
Вказує, що при заповненні заявки на отримання грошових коштів відповідач сам обрав базовий період, а саме 7 днів, протягом якого він буде сплачувати саме процент за користування кредитом. У кредитному договорі № 1133-3905 від 29.12.2022 сторонами погоджено умови щодо розміру та сплати процентів і ОСОБА_1 погодилася з такими умовами, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором A9234, тому нарахування процентів відбувалось у відповідності до умов договору та у строк визначений кредитним договором, після закінчення строку кредитування, а саме після 24.10.2023 нарахування процентів зупинено, що відображено в розрахунку заборгованості.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Судом встановлено, що 29.12.2022 між ОСОБА_2 та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» укладено договір про відкриття кредитної лінії №1133-3905, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому договором (п. 2.2 договору).
Згідно з п. 11.1. договору цей договір та правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з правилами на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.com.ua/), повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.
ОСОБА_2 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) підтвердила ознайомлення з паспортом споживчого кредиту (а.с. 24-25).
Згідно з довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (за підписом директора Євгена Резуєва) ОСОБА_2 29.12.2022 за допомогою системи Lig Pay отримала кошти в сумі 6800,00 грн на кредитну картку, маска картки – НОМЕР_1 , згідно з умовами кредитного договору від 29.12.2022 №1133-3905 (а.с. 29). 
Відповідно до квитанції, виданої АТ КБ «ПриватБанк», 29.12.2022 о 20:43 через систему Lig Pay платником – УКР КРЕДИТ ФІНАНС В2С, з рахунку НОМЕР_2 на MASTERCARD 516874*92 перераховано 6800,00 грн, призначення платіжної операції – видача кредитних коштів за договором від 29.12.2022 (а.с. 28).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №1133-3905 від 29.12.2022, станом на 10.09.2025, ОСОБА_1 13.01.2023 в сумі 3 026,00 грн, 01.02.2023 в сумі 2 000,00 грн, 13.02.2023 в сумі 1 500,00 грн, 20.02.2023 в сумі 1 500,00 грн, 05.03.2023 в сумі 1 000,00 грн, 12.03.2023 в сумі 3 000,00 грн, 15.03.2023 в сумі 3 206,00 грн, 31.03.2023 в сумі 3 500,00 грн здійснила оплату в рахунок погашення заборгованості (а.с. 30-41).
Проте у зв`язку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів у відповідача виникла заборгованість, яка становить 15 268,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 6 326,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 8 942,00 грн. 
Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається, оскільки не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факт перерахування відповідачу коштів за кредитним договором № 1133-3905 від 29.12.2022.
З висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог погоджується суд апеляційної інстанції, проте до таких висновків суд першої інстанції прийшов з помилкових мотивів, враховуючи наступне.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України).
Тлумачення змісту як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) за своєю суттю є нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, під час тлумачення норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України, (тут і далі - у редакції, на час укладення договору кредиту), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За правилами статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З прийняттям Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі - Закон №675-VIII) на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Положеннями статті 3 Закону №675-VIII, (тут і далі - у редакції, чинній на час укладення договору кредиту), передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статей 11, 12 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону №675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону №675-VIII).
Відповідно до частин 1, 3 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини 1 статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення так і виконання такого договору.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Відповідно до частини 1 статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано суду доказів того, що кредитні кошти були перераховані на картку, яка належить саме відповідачу або за зазначеними відповідачем реквізитами. В ході розгляду справи позивачем не заявлялося клопотання про витребування у банківської установи відомостей, що місять банківську таємницю, про власника картки, на яку перераховані кредитні кошти.
За матеріалами справи, 29.12.2022 між ОСОБА_2 та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» укладено договір про відкриття кредитної лінії №1133-3905, за умовами якого сума кредиту становить 6800 грн, строк кредитування – 300 календарних днів, дата повернення (виплати) кредиту 25.10.2023, стандартна процентна ставка 3,00%.
У п. 12 договору зазначений електронний підпис одноразовий ідентифікатор (одноразовий пароль) А9234 та номер особистого електронного платіжного засобу: НОМЕР_1 .
До кредитного договору надані підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) А9234 ОСОБА_2 правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) (а.с. 17-23), паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 24-25), таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором № 1133-3905 (Графік платежів за договором) відповідно до методики Національногобанку України (а.с. 26-27).
На підтвердження позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало розрахунок заборгованості, за яким сума боргу складає 45389,05 грн, з яких: 6326,00 грн – основний борг; 39063,05 грн – залишок відсотків (а.с. 30-41).
Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, як і не надано свого розрахунку. 
Встановивши вказані обставини та враховуючи, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідачка отримала кредитні кошти, здійснювача погашення заборгованості за кредитним договором, тому колегія суддів приходить до висновку, що у матеріалах справи наявні докази укладення відповідачем кредитного договору та отримання нею грошових коштів у розмірі 6800,00 грн.
Щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Як вбачається з матеріалів справи, за договором про відкриття кредитної лінії №1133-3905, який укладено між сторонами 29.12.2022 ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 6800,00 грн (а.с. 11-16).
Згідно із розрахунку заборгованості, складеним позивачем, станом на 10.09.2025 сума боргу відповідача становить 45389,05 грн, з яких: 6326,00 грн – основний борг; 39063,05 грн – залишок відсотків (а.с. 30-41).
Однак в апеляційній скарзі позивачем зазначено, що кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 30121,05 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 15268,00 грн, тому просив стягнути не повну суму заборгованості, а лише її частину, а саме 15268,00 грн, з яких: 6 326,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 8942,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. 
Разом з тим, ОСОБА_2 на виконання умов договору сплатила 18732 грн, а саме: 13.01.2023 в сумі 3 026,00 грн, 01.02.2023 в сумі 2 000,00 грн, 13.02.2023 в сумі 1 500,00 грн, 20.02.2023 в сумі 1 500,00 грн, 05.03.2023 в сумі 1 000,00 грн, 12.03.2023 в сумі 3 000,00 грн, 15.03.2023 в сумі 3 206,00 грн, 31.03.2023 в сумі 3 500,00 грн (а.с. 30-41).
При дослідженні апеляційним судом розрахунку заборгованості, складеного позивачем станом на 10.09.2025, встановлено, що сплачені відповідачем кошти враховано при складенні цього розрахунку. Вищезазначені кошти спрямовано на сплату відсотків за користування кредитом відповідно до узгодженого сторонами розміру.
Тобто, розрахунок заборгованості, проведений позивачем, слід визнати правильним та таким, що відповідає умовам кредитного договору та фактично сплаченим відповідачем коштам.
Строк кредитування між сторонами встановлено в 300 календарних днів, проценти нараховувалися згідно з розрахунком заборгованості також 300 днів, відтак погашення боргу в порядку статті 534 ЦК України є законним та обґрунтованим.
Однак колегія суддів, враховує, що встановлений сторонами договору розмір відсотків стандартна % ставка – 3,00% в день; пільгова % ставка – 2,50% в день; знижена % ставка – 2,50% в день є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, тому вважає, що 12406,00 грн (18732,00 грн – сума сплачених коштів по кредиту – 6326,00 грн – прострочена заборгованість за кредитом), є фактично сплаченим відсотками у добровільному порядку та відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Заявлена до стягнення сума відсотків є не справедливою, оскільки наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.
З огляду на наведене апеляційний суд приходить до висновку, що є правильними висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, проте до таких висновків суд першої інстанції прийшов з помилкових мотивів, оскільки у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з підстав сплачених відповідачкою відсотків. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 4, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» - задовольнити частково.
Рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12.03.2026.
Головуючий Судді: