ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 р. 	Справа № 440/12381/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 (суддя Сич С.С.; м. Полтава) по справі № 440/12381/25
за позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не внесенні відомостей щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до запису у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 02.02.2024, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 18 та п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу";
2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 внести відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до запису у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 02.02.2024, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 18 та п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 по справі № 440/12381/25 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 та прийняти рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки не врахував, що позивача було виключено з військового обліку у 2024 році відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), як особу, раніше засуджену до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, що унеможливлює його повторне взяття на військовий облік. Наголошує, що чинним законодавством не передбачено повторного взяття на облік таких осіб, а внесені у 2024 році зміни до законодавства не мають зворотної дії в часі, що узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 58 Конституції України, та не можуть впливати на вже набуті правовідносини.
Крім того, апелянт зазначає, що відповідач безпідставно відмовив у внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, попри наявність відповідного запису у військово-облікових документах, що суперечить положенням Порядку ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 28.03.2022 № 94. Водночас суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним обставинам, а також факту неподання відповідачем відзиву на позов, що відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України могло бути розцінено як визнання позову.
Також апелянт посилається на судову практику окружних адміністративних судів, яка підтверджує обов`язок відповідача вносити відповідні відомості до Реєстру у разі встановлення факту виключення особи з військового обліку.
Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 4ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку письмового (спрощеного позивного) провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що вироком Октябрського районного суду міста Полтави від 21.11.2022 у справі № 554/6235/20 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.307 КК України та із застосуванням ст.69 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_1 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою. Зараховано в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_1 час його затримання та перебування під вартою в цьому кримінальному провадженні із 23 червня 2020 року по 19 липня 2020 року /а.с.47-77/.
Згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсним до 19.10.2025, відомості про притягнення до кримінальної відповідальності відсутні, відомості про наявність не знятої чи непогашеної судимості: засуджений 21.11.2022 Октябрським районний судом м. Полтави статті: 307 ч. 3, ст. 69 КК України; вид основного покарання - позбавлення волі строком на 5 років на підставі ст. 75 КК України 2001 року; від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 3 роки; дата набрання законної сили 22.12.2022. /а.с. 35/.
За змістом тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 02.02.2024, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , рішенням ВЛК визнаний придатним за гр. ст. (графа 7), призовною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_1 22.11.2022 виключений з військового обліку згідно п. 6 ч. 1 ст. 18 та п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (графа 8), 02.02.2024 ОСОБА_1 виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (графа 14) /а.с. 15, зворот а.с. 15/.
ОСОБА_1 направив засобами поштового зв`язку до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву від 22.06.2025 про внесення змін до бази " ІНФОРМАЦІЯ_7 " щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку з 02.02.2024 /а.с. 36/.
ІНФОРМАЦІЯ_1 на заяву позивача від 22.06.2025 листом №6/11449 від 07.07.2025 повідомив, що оскільки після внесення змін до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" пункт 6 частини 6 статті 37 був виключений, тому внесення відомостей про виключення з військового обліку за цим пунктом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів неможливо. Вказано, що всі громадяни, які були виключені з військового обліку за цим пунктом автоматично переведені до картотеки "підлягають постановці на військовий облік". У зв`язку з цим, з метою усунення неточностей в облікових даних, запропоновано ОСОБА_1 особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік військовозобов`язаних /а.с. 38/.
Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягає у не внесенні відомостей щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку на підставі п. 6 ч. 1 ст. 18 та п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, як громадянина України, який був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача, оскільки на час звернення позивача із заявою та на час розгляду справи п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на який посилався позивач як на підставу свого виключення з військового обліку, вже був виключений із закону, а чинна редакція законодавства не передбачала ані такої підстави для виключення з військового обліку, ані обов`язку відповідача вносити до Реєстру відповідні відомості. Водночас суд зазначив, що нове нормативне регулювання підлягає застосуванню до спірних правовідносин з моменту набрання ним чинності, а тому відмова відповідача у внесенні таких відомостей до Реєстру відповідає вимогам чинного законодавства.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Згідно зі ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.
Згідно зіст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
За змістом п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі по тексту - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з п.9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до п.11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Правове регулювання відносин між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232-ХІІ).
За змістом ч.1 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч.5 ст.1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Згідно ч.7 ст.1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Статтею 37 Закону №2232-ХІІ визначено підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.
Відповідно до п.6 ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній до 18.05.2024) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
З наявного в матеріалах справи тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 02.02.2024, вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , рішенням ВЛК визнаний придатним за гр. ст. (графа 7), призовною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.11.2022 виключений з військового обліку згідно п. 6 ч. 1 ст. 18 та п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (графа 8), 02.02.2024 ОСОБА_1 виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (графа 14) /а.с. 15, зворот а.с. 15/.
Однак, у зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX, який набрав законної сили 18.05.2024 (далі по тексту - Закон №3633-ІХ), редакція ч.6ст.37 Закону №2232-ХІІ зазнала змін, внаслідок яких, п.6 ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ було виключено.
За змістом ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній з 18.05.2024), виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Крім того, 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560(далі по тексту Порядок №560).
Згідно з п.4 розділу «Загальні питання» Порядку №560 на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані: особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Отже, з 18.05.2024 редакція ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, більш того, з цього часу передбачена можливість взяття на облік особи, яку раніше було засуджено до позбавлення волі, за вчинення тяжкого злочину.
Таким чином, колегія суддів вважає, що на час подання позивачем заяви до ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.06.2025 у відповідача були відсутні законні підстави для виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність ознак протиправної бездіяльності відповідача та підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на час виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено обов`язку відповідача вносити до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення позивача з військового обліку з підстав, на які він посилається.
Доводи апелянта про відсутність у законодавстві підстав для повторного взяття його на військовий облік та незастосування змін, внесених у 2024 році, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки спірні правовідносини є триваючими, а відтак підлягають регулюванню нормами законодавства, чинними на момент звернення позивача із відповідною заявою. При цьому виключення з закону положень п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону №2232-ХІІ свідчить про зміну підходу законодавця до визначення кола осіб, які підлягають військовому обліку, що виключає можливість застосування попередньої редакції цієї норми до спірних правовідносин.
Посилання апелянта на наявність запису у військово-облікових документах як безумовну підставу для внесення відповідних відомостей до Реєстру також є безпідставними, оскільки такі дії мають здійснюватися з урахуванням вимог чинного законодавства, яке на момент звернення позивача не передбачало відповідної підстави для виключення з військового обліку. 
Доводи щодо неподання відповідачем відзиву на позов не впливають на правильність вирішення спору по суті, оскільки неподання відзиву не є безумовною підставою для задоволення позову та не звільняє суд від обов`язку перевірити обґрунтованість заявлених вимог.
Так само не приймаються колегією суддів посилання апелянта на практику окружних адміністративних судів, оскільки в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати лише висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 по справі № 440/12381/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   Т.С. Перцова