Справа № 420/3254/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у письмовому провадженні в приміщені суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « 5АП» до Одеського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Одеського обласного центру зайнятості (далі відповідач) від 05.12.2025 про відкликання (скасування): дозволу на застосування праці іноземця №3210 від 19.02.2025, виданого ТОВ « 5АП» щодо громадянина Бангладеш ОСОБА_1 ; дозволу на застосування праці іноземця №3211 від 19.02.2025, виданого ТОВ « 5АП» щодо громадянина Бангладеш ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Одеський обласний центр зайнятості усунути наслідки протиправного рішення шляхом внесення змін до реєстрів/інформаційних систем Державного центру зайнятості/служби зайнятості, у тому числі прибрати (анулювати/виправити) записи про відкликання (скасування) дозволів №3210 та №3211 і відновити їх попередній статус, який існував до прийняття рішення 05.12.2025;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_2 фактично не прибули в Україну і не приступили до виконання трудових обов`язків у ТОВ « 5АП», фактичного допуску до роботи не було, нарахування та виплата заробітної плати не здійснювалися. Відповідно, висновки про порушення, які напряму прив`язуються до реальної зайнятості працівника та виникнення/реалізації обов`язків роботодавця щодо оплати праці й обов`язкових платежів із неї, мають оцінюватися з урахуванням відсутності фактичного початку роботи. Відповідно до пункту 6.2 трудового договору укладенного з іноземцями договір набирає чинності, а трудові відносини між сторонами вважаються такими, що виникли, лише після того, як працівник прибув до офісу роботодавця та фактично приступив до виконання своїх трудових обов`язків. Таким чином, за відсутності прибуття працівників та фактичного допуску до роботи трудові відносини у розумінні умов договорів не настали, а отже відсутня фактична підстава для нарахування заробітної плати і похідних обов`язкових платежів із неї, а тому у відповідача відсутні підстави для відкликання виданого дозволу на працевлаштування.
Ухвалою судді від 19.02.2026 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що 19.02.2025 роботодавцем ТОВ « 5АП» отримані в Одеському ОЦЗ дозволи на застосування праці громадян Бангладеш ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для роботи на посадах підсобних робітників строком на один рік кожний.
Протягом 2025 року Одеським ОЦЗ здійснювався моніторинг сплати роботодавцями ЄСВ за осіб, на застосування праці яких отримані дозволи, за результатами якого встановлено, що в Реєстрі (шляхом обміну даними через програму ЄІАС) відсутня інформація про сплату роботодавцем ТОВ « 5АП» за іноземних громадян, зокрема і за громадян Бангладеш Хоссеін Мд Шавон та ОСОБА_2 .
Як вбачається з листа Державного центру зайнятості від 06.12.2022 №33/21/5285-22 підставою для скасування дозволу є, як сумарне так і безперервне обчислення періоду несплати ЄСВ (два місяці) протягом дії дозволу від дати укладання трудового договору (контракту). На виконання вищезазначеного листа 05.11.2025 Одеським ОЦЗ направлено рекомендований лист з повідомленням про вручення роботодавцю ТОВ « 5АП» про надавання пояснень стосовно виявлених фактів несплати ЄСВ до 14.11.2025.
18.11.2025 Одеським ОЦЗ отримано лист ТОВ « 5АП», в якому зазначено, що «з наданого списку 92 іноземних громадян, на ім`я яких отримано дозволи, в серпні - вересні поточного року приїхали фактично та приступили до виконання трудових обов`язків тільки п`ятеро».
Як зазначає позивач, іноземні працівники до України не в`їхали, разом з тим роботодавець самостійно подав до Одеського ОЦЗ укладений трудовий договір з іноземними працівниками, чим: підтвердив дотримання вимог Закону; підтвердив факт виникнення трудових обов`язків; взяв на себе обов`язки, передбачені трудовим і податковим законодавством; задекларував фактичне застосування праці іноземця.
Правова позиція позивача ставить під обгрунтований сумнів реальне волевиявлення сторін та є свідченням, що роботодавець свідомо створив юридичну модель, яка породжує обов`язки але не виконується належним чином.
Посилання позивача на відсутність обов`язку зі сплати ЄСВ у зв`язку з відсутністю об`єкта нарахування ЄСВ є безпідставним, оскільки така база формується внаслідок існування трудових відносин, які виникають після укладання трудового договору. Невиконання обов`язку роботодавцем щодо організації фактичного початку роботи працівника не може розглядатися як підстава для звільнення його від обов`язків, прямо передбачених законом.
Таким чином, саме укладання трудового договору (контракту) а не в`їзд іноземця в Україну, є юридичним фактом, з яким Закон пов`язує виникнення обов`язку роботодавця щодо сплати ЄСВ. Крім того, Одеським ОЦЗ отримано від Головного управління Державної податкової служби в Одеській області інформацію про відсутність громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 серед прийнятих працівників у роботодавця ТОВ « 5АП». Вважаємо інформація надана роботодавцем та підтверджена відповідним контролюючими органами, про те, що іноземні громадяни не прибули в Україну або не розпочали фактичне виконання роботи, не змінює правової оцінки ситуації та правомірності дій Одеського ОЦЗ.
З огляду на викладене, на переконання представника відповідача, підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.
Представник відповідача надав до суду відповідь на відзив.
Представник позивача надав до суду заперечення на відповідь на відзив
Дослідивши заяви по суті справи, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
19.02.2025 Одеським обласним центром зайнятості наказом №165 надано ТОВ « 5АП» дозволи №3210 та №3211 на застосування праці громадян Бангладеш ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для роботи на посадах підсобних робітників строком на один рік.
21.04.2025 до Одеського ОЦЗ позивачем подано копії трудових договорів від 14.04.2025, укладених між ТОВ «5АП» та зазначеними іноземними громадянами; умовами договорів передбачено прийняття на посади підсобних робітників та встановлення заробітної плати 8200 грн на місяць кожному.
Одеським ОЦЗ під час здійснення моніторингу сплати роботодавцями ЄСВ за осіб, на застосування праці яких отримані дозволи в 2025 році, встановлено, що в Реєстрі (шляхом обміну даними через програму ЄІАС) відсутня інформація про сплату роботодавцем ТОВ « 5АП» за іноземних громадян, зокрема і за громадян Бангладеш ОСОБА_1 та ОСОБА_4 
05.11.2025 Одеським ОЦЗ направлено рекомендований лист з повідомленням про вручення роботодавцю ТОВ « 5АП» про надавання пояснень стосовно виявлених фактів несплати ЄСВ до 14.11.2025.
18.11.2025 Одеським ОЦЗ отримано лист ТОВ « 5АП», в якому зазначено, що «з наданого списку 92 іноземних громадян, на ім`я яких отримано дозволи, в серпні - вересні поточного року приїхали фактично та приступили до виконання трудових обов`язків тільки п`ятеро».
Як пояснив позивач дані особи ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) не в`їхали в Україну та не були працевлаштовані до товариства.
05.12.2025 Робочою групою відповідача розглянуто наявні документи, проведено моніторинг, листування з роботодавцем щодо надання пояснень та з іншими контролюючими органами з якими здійснюється обмін інформації, підтверджено та встановлено несплату роботодавцем ТОВ « 5АП» ЄСВ, у зв`язку з чим прийнято рішення про відкликання (скасування) дозволів, виданих на застосування праці громадян Бангладеш ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (протокол Засідання №225 від 05.12.2025).
Наказом відповідача №1188 від 05.12.2025 відкликані надані позивачу дозволи від 19.02.2025 року №3210 та №3211 на працевлаштування вищевказаних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Позивач не погодився з вищевказаним наказом та звернувся до суду з позовом 
Джерела права та висновки суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу вимог пункту 17 частини 2 статті 22 Закону №5067-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань: видають роботодавцям дозволи на застосування праці іноземців та осіб без громадянства з веденням обліку таких дозволів.
Відповідно до п. 5 ч.І.ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства - документ, який надає право роботодавцю тимчасово використовувати працю іноземця або особи без громадянства у порядку, встановленому законодавством України, або добровільно отриманий резидентом Дія Сіті для укладення гіг-контракту з іноземцем або особою без громадянства.
Тобто дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства є актом індивідуальної дії у розумінні п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, який надає право роботодавцю використовувати працю іноземця чи особи без громадянства.
За приписами частини 1 статті 42 Закону №5067-VI роботодавці мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.
Стаття 42-10 Закону України №5067 встановлює умови для скасування на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні. 
Згідно ст. 42-10 Закону встановлені підстави для відкликання дозволу, а саме:
1. Роботодавець зобов`язаний звернутися до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про відкликання дозволу за таких обставин:
1) трудовий договір (контракт) або гіг-контракт з іноземцем чи особою без громадянства припинено;
2) припинено виконання договору (контракту), укладеного між українським та іноземним суб`єктами господарювання, у зв`язку з яким був направлений іноземець або особа без громадянства;
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, прийняв рішення про визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або особою без громадянства.
2. Територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, відкликає виданий дозвіл у разі:
неподання роботодавцем у встановлений цим Законом строк до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, копії трудового договору (контракту), укладеного з іноземцем або особою без громадянства, якщо подання такої копії є обов`язковим відповідно до цього Закону;
подання роботодавцем письмової заяви про відкликання дозволу за обставин,передбаченихпунктами 1-3 частини першої цієї статті, або виявлення територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, таких обставин;
наявності рішення про примусове повернення або примусове видворення іноземця або особи без громадянства, прийнятого відповідно до статей 26 та30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства";
встановлення факту застосування праці іноземця або особи без громадянства на інших умовах, ніж ті, що визначені дозволом, або іншим роботодавцем (крім роботи за сумісництвом відповідно доабзацу другого частини другої статті 42 цього Закону та суміщення посад відповідно дочастини третьої статті 42 цього Закону);
невикористання іноземцем або особою без громадянства права на оскарження рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або особою без громадянства, або у разі остаточного вирішення питання про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову у визнанні особою без громадянства;
набрання законної сили обвинувальним вироком суду, за яким іноземця чи особу без громадянства засуджено за вчинення кримінального правопорушення;
надходження подання про відкликання дозволу від Національної поліції України, Служби безпеки України, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, за підписом керівника органу, у разі якщо дії
іноземця або особи без громадянства порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;
несплати роботодавцем, за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за особу, на застосування праці якої отримано дозвіл, протягом двох місяців з дати укладення трудового договору (контракту) з іноземцем чи особою без громадянства, крім випадків, передбачених законодавством.
Ч.4 ст.42-7 Закону №5067, визначено, що роботодавець зобов`язаний укласти з іноземцем чи особою без громадянства трудовий договір (контракт) не пізніш як за 90 календарних днів з дати видачі дозволу та у десятиденний строк після укладення трудового договору (контракту) надати його копію, засвідчену роботодавцем, до обласного центру зайнятості.
На виконання вищевказаних положень, позивачем 21.04.2025 до Одеського ОЦЗ подано копії укладених трудових договорів від 14.04.2025 (надіслано поштою) між ТОВ « 5АП» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідно до умов яких, іноземців прийнято на посади підсобних робітників та встановлено посадові оклади у розмірі 8200 грн на місяць кожному.
Судом встановлено, що позивач повідомив відповідача що відповідно до умов укладених трудових договорів із зазначеними особами, датою початку трудових відносин вважається дата фактичного прибуття працівника до офісу підприємства та початок виконання ним трудових функцій, тобто що трудові відносини виникають з моменту фактичного допуску працівника до роботи.
Відповідно до поданих позивачем копій укладених трудових договорів (контрактів), у п.6.2 визначено, що Договір набирає чинності та трудові відносини між Сторонами вважаються такими, що виникли, після того, як Робітник прибув до офісу Роботодавця та фактично приступив до виконання своїх трудових обов`язків.
Виходячи із вищенаведеної умови Договору позивач не виконав умови ст.42-7 Закону №5067 та надав до відповідача Договір який не набрав чинності.
Згідно п. 2) ч.2 ст.42-10 підставою для відкликання дозволу є неподання роботодавцем у встановлений цим Законом строк до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, копії трудового договору (контракту), укладеного з іноземцем або особою без громадянства, якщо подання такої копії є обов`язковим відповідно до цього Закону.
Згідно ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч. 4 ст.38 Закону №5067 суб`єкт господарювання, що надає послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, зобов`язаний:
1) надати громадянину до виїзду для працевлаштування за кордоном:
інформацію у письмовій формі про права та гарантії, які йому надаються за трудовим договором (контрактом), передбачені законодавством України та законодавством держави місцезнаходження роботодавця;
контактні дані консульських установ України у державі перебування;
проект трудового договору (контракту), завірений іноземним роботодавцем.
Одержання інформації та проекту трудового договору (контракту) підтверджується письмовим (електронним цифровим) підписом громадянина. Зазначені документи зберігаються у суб`єкта господарювання, що надає послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, протягом п`яти років;
Виходячи із аналізу вищенаведених положень законодавства, суд доходить висновку, що роботодавець (позивач) повинен надати до відповідача протягом 90 днів з дня надання дозволу трудовий договір укладений з працівником -іноземцем, за яким позивач має приступити до виконання обов`язків, що призводить до нарахування йому заробітної плати з відповідною сплатою внесків та зборів до бюджету, та не дотримання цих вимог є підставою для відкликання дозволу, та договір який не набрав чинності для сторін не є таким договором. 
Враховуючи наведене суд вважає, що у відповідача були підстави для відкликання дозволу у ТОВ на працевлаштування 2-х іноземців.
Ч.3 ст.42-10 Закону №5067 визначено, що територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, приймає рішення про відкликання дозволу у триденний строк з дня отримання інформації або виявлення обставин, передбачених частинами першою та другою цієї статті.
Отже, як вбачається із наведеного, Законом чітко визначено момент перебігу відповідного строку - у триденний термін з дня отримання інформації або виявлення обставин, а не з моменту їх фактичного виникнення. Такий підхід є обгрунтованим, оскільки відповідач не є стороною трудових правовідносин і може дізнатися про такі обставини виключно через належне інформування або за результатами проведення відповідних перевірочних дій.
З урахуванням абз.2 п.10 ч. 1 ст.42-10 Закону, зазначено, що моніторинг сплати роботодавцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, шляхом обміну даними з Пенсійним фондом України.
З огляду на підстави відкликання дозволів, виявлення відповідних обставин не лише отримання інформації, але і її перевірка, уточнення та підтвердження, об`єктивно потребує службової комунікації, направлення запитів та отримання офіційних відповідей у межах міжвідомчого обміну, що відповідачем і було зроблено відповідачем. Саме після отримання та опрацювання відповідної інформації у відповідача виникає правова можливість встановити наявність підстав для скасування дозволу та прийняти відповідне рішення у передбачений Законом строк. Тобто, момент виникнення обставин і їх виявлення не є тотожним та не відповідає змісту правового регулювання, а тому відповідачем даний строк не порушений, та Законом не визначено, що наслідком порушення такого строку є заборона на прийняття відповідного рішення, а тому суд відхиляє даний аргумент позивача.
Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши дії суб`єкта владних повноважень, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Враховуючи те, що суд відмовив у задоволенні вимог, то відповідно до ст.139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю « 5АП» до Одеського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю « 5АП» (65082, м. Одеса, вул. Преображенська, буд.30, оф.9) код ЄДРПОУ 407303384.
Відповідач: Одеський обласний центр зайнятості (65007, м. Одеса, вул. Михайла Болтенка, 10) код ЄДРПОУ 03491435.
Суддя Е.А.Іванов

.