КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року м. Київ № 320/42776/23
Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиці А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Бучанської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Бучанської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення від 24.07.2023 Управління соціального захисту населення Бучанської РДА Київської області, яке оформлене листом №2741 від 24.07.2023 про відмову у видачі ОСОБА_1 довідки внутрішньо переміщеної особи;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Бучанської РДА Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 та видати довідку внутрішньо переміщеної особи.
Позовні вимог обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 у жовтні 2021 року переїхав як внутрішньо переміщена особа з Криму, де проживав з 2005 року, до підконтрольної частини України, а саме до Київської області, Бучанського району, села Горенка. На заяву позивача про отримання довідки внутрішньо переміщеної особи Управління соціального захисту населення Бучанської районної державної адміністрації Київської області листом від 24.07.2023 №2741 відмовило у видачі такої довідки із аргументацією про відсутність підтвердження проживання на окупованій території на початок дії воєнного стану в Україні. На переконання позивача, таке рішення відповідача є протиправним і підлягає скасуванню, тому просить позов задовольнити.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказав, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі довідки ВПО на його звернення 12 липня 2023 року у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 Порядку №509 та докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв?язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ворон, Судак, АРК Крим, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20.01.2019, виданим Виконавчим комітетом Міждуреченської сільської ради депутатів працюючих Судацького району Кримської області УРСР.
Згідно з атестатом про середню освіту від 25.06.1976 №118253, позивач у 1976 закінчив повний курс Багерівської середньої школи п. Багерово Ленінського району Кримської області.
03.01.1983 року позивачу Києво-Святошинським РВК Київської області був виданий військовий квиток НОМЕР_2 .
17.12.1997 року ОСОБА_1 було видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Відповідно до висновку про встановлення особи іноземного громадянина або особи без громадянства від 20.11.2020 №25, виданого УМВС росії м. Керч, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Ворон, Судацького району, Кримської області ймовірно є громадянином України.
Постановою у справі про адміністративне правопорушення від 25.02.2020 у справі № 5-78/2020 вирішено, серед іншого, громадянина України ОСОБА_1 видворити за межі російської федерації у вигляді самостійного контрольованого переміщення через державний кордон російської федерації.
10.10 2021 року позивач повернувся до підконтрольної частини України, а саме до Київської області, Бучанського району, села Горенка.
05.09.2022 року ОСОБА_1 видано паспорт громадянина України, орган, що видав: 3215.
Відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 09.05.2023 № 1372767-2023, внесені відомості в Єдиний демографічний реєстр, згідно з якими місце реєстрації відсутнє.
Листом Ірпінським відділом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Державної міграційної служби України від 16.05.2023 №Т-57/6/80.3215-23/80.3215.12/6-23, повідомлено, що ОСОБА_1 документований Ірпінським відділом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області паспортом громадянина України № НОМЕР_3 замість втраченого попереднього паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 від 09.10.1997, виданого Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області. Паспорт громадянина України № НОМЕР_3 від 05.09.2022, виданий Ірпінським відділом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, на підставі Посвідчення особи на повернення в Україну серії НОМЕР_5 , виданого органом 3RUS3, термін дії Посвідчення особи на повернення в Україну від 07.10.2021 року по 07.11.2021 року.
12.07.2023 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Бучанської районної державної адміністрації Київської області із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
До заяви було додано копії: паспорту громадянина України (ID-картка); довідки про внесення відомостей до ЄДДР; довідки про відкриття рахунку в банку; свідоцтва про народження; військового квитка (1,2 сторінки); атестату про середню освіту; картки платника податків; висновку про встановлення особи.
Рішенням Управління соціального захисту населення Бучанської районної державної адміністрації Київської області від 24.07.2023 №2741 ОСОБА_1 відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у зв`язку з відсутністю доказів, що підтверджують факт його проживання на тимчасово окупованій території.
Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Згідно зі статтею 8 Конституції України, саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції країни і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
У статті 46 Конституції України вказано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлюються Законом України від 20.10.2014 №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Частиною другою статті 1 Закону №1706-VII встановлено, що адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
За правилами абзацу першого частини першої статті 4 Закону №1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Частина друга статті 4 Закону №1706-VII встановлює, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
За змістом вказаних приписів випливає, що обставинами, за яких здійснюється внутрішнє переміщення, є збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства, порушення прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, які змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків у зв`язку з вказаними обставинами.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли вказані обставини, на момент їх виникнення.
15 квітня 2014 року Верховна Рада України прийняла закон 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який визначає Автономну Республіку Крим і місто Севастополь як «території, що знаходяться під тимчасовою окупацією».
Частиною другою статті 1 Закону № 1207-VII визначено, що датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.
Згідно з частиною третьою статті 4 Закону № 1706-VII, для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.
Відповідно до абзацу першого частини четвертої та абзацу першого частини сьомої статті 4 Закону №1706-VII, заява подається внутрішньо переміщеною особою, у тому числі неповнолітніми дітьми, особисто, а малолітніми дітьми, недієздатними особами або особами, дієздатність яких обмежено, - через законного представника (далі - заявник). Разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.
Абазацами другим та третім частини сьомої статті 4 Закону №1706-VII визначено, що у разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви. 
У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності (за наявності), документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).
Разом з тим, згідно з нормами абзацу четвертого частини сьомої статті 4 Закону №1706-VII, у передбаченому абзацом третім цієї частини випадку уповноважений орган, визначений частиною третьою цієї статті, зобов`язаний розглянути заяву про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи протягом 15 робочих днів та прийняти рішення про видачу заявнику довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, строків і порядку оскарження, яке підписується керівником цього органу.
Підстави відмови у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи передбачені частиною десятою статті 4 №1706-VII, а саме: заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з обґрунтуванням такого рішення, якщо:
1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону;
2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;
3) заявник втратив документи, що посвідчують його особу, до їх відновлення;
4) у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті;
5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці.
За умовами частини дев`ятої статті 4 Закону №1706-VII, порядок збирання та оброблення даних, оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та форма її зразка затверджуються Кабінетом Міністрів України з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».
Механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи врегульований Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб»
Підстави для відмови у видачі довідки наведені в пункті 8 Порядку №509, який кореспондує положенням частини десятої статті 4 Закону №1706-VII.
Так, згідно з пунктом 8 Порядку №509, підставами для відмови у видачі довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи є:
1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону;
2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;
3) заявник втратив документи, що посвідчують особу (до їх відновлення);
4) у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку;
5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту. 
Суд звертає увагу, що вищенаведеною нормою встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи.
Так, на час звернення позивача до відповідача із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відсутня реєстрація місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 Закону №1706-VII, що стало підставою для відмови у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи.
Разом з цим, абзацом третім частини першої статті 4 Закону №1706-УІІ визначено, що у разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документи, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у ст.1 цього Закону, заявник має право надати докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених ст.1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо.
Отже, позивач має право надати будь-які підтверджуючі документи, що не спростовують факту її перебування на адміністративно-територіальної одиниці з якої він вимушений був переїхати у зв`язку з обставинами зазначеними у статті 1 Закону №1706-VII.
На підтвердження перебування позивача на адміністративно-територіальної одиниці з якої він був вимушений переїхати у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону України №1706-VII, позивачем надано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 20.01.2019, виданим Виконавчим комітетом Міждуреченської сільської ради депутатів працюючих Судацького району Кримської області УРСР; атестат про середню освіту від 25.06.1976 №118253, позивач у 1976 закінчив повний курс Багерівської середньої школи п. Багерово Ленінського району Кримської області; висновок про встановлення особи іноземного громадянина або особи без громадянства від 20.11.2020 №25, виданого УМВС росії м. Керч, щодо ОСОБА_1 ; постанову у справі про адміністративне правопорушення від 25.02.2020 у справі № 5-78/2020 щодо ОСОБА_1 .
Таким чином, вказані документи підтверджують те, що позивач у спірний період часу проживав у місті Керч, АР Крим, яке відноситься до території, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 Закону №1706-VII.
При цьому, суд звертає увагу, що, за змістом частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. 
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Крім того, Конституція України у статті 46 передбачає, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (стаття 24); кожному гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання (стаття 33); громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Слід звернути увагу і на те, що, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №352 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №509», від 21.11.2023 №1226 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо врегулювання окремих питань стосовно внутрішньо переміщених осіб», було внесено зміни до пункту 4 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а саме: У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію/декларації місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення (військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби; трудова книжка із записами про трудову діяльність; документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно; свідоцтво про базову загальну середню освіту; атестат про повну загальну середню освіту; документ про професійно-технічну освіту; документ про вищу освіту (науковий ступінь); довідка з місця навчання; рішення районної, районної у мм. Києві чи Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування; медичні документи; копії документів, до яких вносилися відомості про місце проживання, або витяг з реєстру територіальної громади, або е-паспорт/е-паспорт для виїзду за кордон, які містять відомості про задеклароване/зареєстроване місце проживання (у тому числі виданих/сформованих на ім`я батьків (одного з батьків) або інших законних представників) або відомості щодо навчання на відповідних територіях; фотографії; відеозаписи тощо).
Діюче законодавство визначає альтернативні способи підтвердження факту проживання на території окупованої адміністративно-територіальної одиниці - або відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті, або шляхом надання інших доказів, тобто перелік таких документів не є вичерпним.
Щодо наданого позивачем висновку про встановлення особи іноземного громадянина або особи без громадянства від 20.11.2020 №25, виданого УМВС росії м. Керч, яким встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Ворон, Судацького району, Кримської області ймовірно є громадянином України, суд зазначає, згідно з частинами другою і третьою статті дев`ятої Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Отже факт існування УМВС росії м. Керч не визнається органами влади України, а Автономна Республіка Крим і місто Севастополь є «територіями, що знаходяться під тимчасовою окупацією», відповідно до Закону України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Проте стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема, у справі «Лоізіду проти Туречиини», у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and russia, 23.02.2016).
При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які підтверджують факт проживання позивача на окупованій території у м. Керч, Автономна Республіка Крим станом на 20.02.2014, оскільки вони мають істотне значення для реалізації цілої низки прав позивача.
Відтак, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач сплатив судовий збір в сумі 1 073,60 грн., тому ці витрати, враховуючи задоволення позову, слід присудити на користь позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Бучанської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним і скасувати рішення від 24.07.2023 Управління соціального захисту населення Бучанської РДА Київської області, яке оформлене листом від 24.07.2023 №2741 про відмову у видачі ОСОБА_1 довідки внутрішньо переміщеної особи.
Зобов`язати Управління соціального захисту населення Бучанської районної державної адміністрації Київської області (адреса: 08001, Київська область, Бучанський район, смт. Макарів, вулиця Олександра Довженка, будинок 18, код ЄДРПОУ 44370884) розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 код РНОКПП НОМЕР_6 ) та видати довідку внутрішньо переміщеної особи.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 код РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір в сумі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Бучанської районної державної адміністрації Київської області (адреса: 08001, Київська область, Бучанський район, смт. Макарів, вулиця Олександра Довженка, будинок 18, код ЄДРПОУ 44370884).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.