УКРАЇНА
Романівський районний суд Житомирської області 
290/1408/25 

В И Р О К
Іменем України 
22 квітня 2026 року селище Романів
Романівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілої особи - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в ході судового розгляду в залі суду в селищі Романів кримінальне провадження № 12025060630000270 відносно 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Лантратівка Охтирського району, Сумської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, який є особою з інвалідністю III групи, військовозобов`язаного, учасника бойових дій, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, 
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 299 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
04.12.2025 року близько 16 години 00 хвилин ОСОБА_5 , знаходячись у нежитловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , маючи прямий умисел на жорстоке поводження з тваринами, нехтуючи існуючими правилами і нормами поведінки в суспільстві, відношенням до тварин, в порушення частини 2 статті 22 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», яким заборонено бити, вбивати, отруювати чи калічити домашніх тварин, з метою завдання істотного болю та страждань собаці, тримаючи у руці металеву трубу - наніс два удари по голові останньої, в результаті чого тварина отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу мозку, контузії, вивиху лівого очного яблука та рубаної рани голови.
Вказаними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений частиною 3 статті 299 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений за пред`явленим йому обвинуваченням винуватим себе визнав повністю, не оспорив обставин, викладених в обвинувальному акті. У вчиненому обвинувачений щиро розкаявся, повідомив, що шкодує про скоєне.
Враховуючи, що обвинувачений не оспорив обставини скоєння кримінальних правопорушень, з`ясувавши, що він правильно розуміє зміст цих обставин, пересвідчившись у добровільності його позиції, а також роз`яснивши відповідні процесуальні наслідки, суд на підставі положень частини 3 статті 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно вищевказаних обставин, які ніким не оспорюються.
Суд враховує вимоги статті 65 КК України щодо призначення судом покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також з урахуванням того, що особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що скоєне ним кримінальне правопорушення, відповідно до положень статті 12 КК України є тяжким злочином.
З урахуванням того, що в ході судового провадження обвинувачений визнав свою вину у вчиненні правопорушення, активно співпрацював з органом досудового розслідування на стадії досудового розслідування, критично оцінює свій вчинок та щиро розкаявся, суд приходить до переконання про наявність обставини, що пом`якшує його покарання - щире каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, як в ході досудового розслідування так під час судового провадження – не встановлено.
Суд вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_5 за частиною 3 статті 299 КК України як жорстоке поводження з твариною, що належить до хребетних, вчинене активним способом, з хуліганських мотивів, і йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції зазначеної норми у мінімального розміру. 
З урахуванням того, що ОСОБА_5 не є власником тварини, відносно якої вчинене кримінальне правопорушення, суд не вбачає підстав для призначення додаткового покарання у виді конфіскації тварини. 
При цьому, беручи до уваги тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утримані неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місце проживання, є учасником бойових дій та особою з інвалідністю внаслідок бойових дій, отримав відзнаку «За поранення», а також наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, відповідно до статті 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених частинами 1 та 3 статті 76 КК України.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.
На підставі положень статті 174 КПК України підлягає скасуванню повністю арешт,що накладений на речовий доказ відповідно до ухвали слідчого судді Чуднівського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2025 року.
Цивільний позов Громадської організації «Зоо-Дозор» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень частини 1 статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Враховуючи те, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена, він визнаний цивільним відповідачем, а Громадська організація «Зоо-Дозор» цивільним позивачем, позовні вимоги потерпілого щодо стягнення матеріальної шкоди суд вважає обґрунтованими. Щодо визначення розміру цих вимог, суд зважає на таке.
Так, потерпілим заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної шкоди в сумі 12165,90 грн.
В ході судового провадження представник потерпілого позов підтримала з підстав зазначених у ньому та в додатках, а обвинувачений позов не визнав. При цьому правом подати відзив на позовну заяву обвинувачений не скористався, щодо необґрунтованості позову його захисник висловилися в судових дебатах.
Представником потерпілого було подано до позову докази витрат, пов`язаних з оглядом та лікуванням тварини в період 15-16 грудня 2025 року, зокрема на клінічне обстеження тварини на суму 103,90 грн, огляд лікарем рентгенологом на суму 400,00 грн, огляд та консультація на суму 840,00, закупівля ліків та товарів на суму 3892,00 грн, на загальну суму 5235,90 грн. Розмір таких витрат суд вважає обґрунтованим, оскільки вони підтверджуються медичними та платіжними документами, які відповідають часу та потребам.
Натомість, суд приходить до переконання, що товарний чек від 26 січня 2026 року на суму 6930,00 грн не є належним доказом понесених витрат, оскільки стосується значно пізнішого періоду часу (00:00 26 січня – 13:12 26 січня) та не містить конкретизації товарів та послуг, що були надані. До позовної заяви також не долучено доказів існування договірних відносин щодо утримання тварини і саме тієї, шкоду якій заподіяв обвинувачений.
Вирішуючи питання щодо стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогою, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 118 КПК України процесуальні витрати складаються зокрема із витрат на правову допомогу. Згідно з частиною 2 статті 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Положеннями частини 1 статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.
Так, представник потерпілого у позові зазначає, що розмір понесених витрат на правову допомогу складає 20000,00 гривень.
На підтвердження заявлених вимог надано договір про надання правової допомоги від 15 грудня 2025 року, додаткову угоду від 16 грудня 2025 року до договору про надання правничої допомоги від 15 грудня 2025 року, акт наданих послуг до договору про надання правничої допомоги, платіжна інструкція про перерахування коштів за надання правничої допомоги від 02 лютого 2026 року на суму 20000,00 грн.
Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. (Постанова Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі №300/3178/20)
Згідно частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин 5-6 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
З огляду на викладене, наявність витрат на правову допомогу є доведеною, при цьому, враховуючи особливості розгляду справи, її значення для учасників, їх майнового стану (зокрема відповідача), часткове задоволення позову, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру, співмірності та складністю справи про вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу та стягнення з відповідача (обвинуваченого) на користь позивача (потерпілого) 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу
Відтак, суд приходить до переконання, що всього з обвинуваченого на користь Громадської організації «Зоо-Дозор» слід стягнути суму матеріальної шкоди у розмірі 5235,90 грн. та 10000,00 грн. витрат на правову допомогу. 
Керуючись статтями 100, 118, 128, 129, 174, 349, 368-374, 394 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 299 КК України та призначити покарання – 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації тварини.
На підставі положень статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені частинами 1 та 3 статті 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Встановити ОСОБА_5 тривалість іспитового строку - 1 (один) рік.
Після набрання вироком законної сили речовий доказ – металеву трубу, довжиною 45 см., діаметром 50 мм., яка зберігається у Відділенні поліції № 2 Житомирського районного управління поліції № 1 ГУНП в Житомирській області – знищити.
Арешт, що був накладений на зазначений речовий доказ відповідно до ухвали слідчого судді Чуднівського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2025 року – скасувати.
Цивільний позов Громадської організації «Зоо-Дозор» про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Громадської організації «Зоо-Дозор», ЄДРПОУ 42951876, суму матеріальної шкоди у розмірі 5235 (п`ять тисяч двісті тридцять п`ять) гривень 90 копійок, та суму витрат на правову допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень, а всього 15235 (п`ятнадцять тисяч двісті тридцять п`ять) гривень 90 копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Романівський районний суд Житомирської області, з врахуванням положень частини 2 статті 394 КПК України, шляхом подання апеляції, яка подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий ОСОБА_1