ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/11647/24 Суддя (судді) першої інстанції: Василь НЕПОЧАТИХ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704) та пункту 1 Примітки Додатку І та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 при обчисленні у період з 25.02.2022 по 28.07.2022 включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 провести позивачу перерахунок грошового забезпечення та здійснити доплату за період з 25.02.2022 по 28.07.2022 включно належні, з урахуванням проведених раніше виплат, суми грошового забезпечення, обчислені із розмірів посадового окладу на місяць та окладу за військовим званням на місяць, визначених з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема на 01.01.2022 на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням проведених раніше виплат, суми грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу на місяць та окладу за військовим званням на місяць, визначених з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідні тарифні коефіцієнти;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 25.02.2022 по 28.07.2022 включно відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати й виплатити позивачу щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 25.02.2022 по 28.07.2022 включно відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця проведення індексації.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 25.02.2022 по 28.07.2022 без урахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 25.02.2022 по 28.07.2022 із урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 25.02.2022 по 28.07.2022, з урахування розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 25.02.2022 по 28.07.2022, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
В решті позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у період з 25.02.2022 по 28.07.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та перебував на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається з довідки про доходи від 13.08.2024 № 5/16383 позивачу було нараховано та виплачено грошове забезпечення, зокрема, у період з 25.02.2022 по 28.07.2022 (а.с. 20).
Позивач, вважаючи, що при нарахуванні грошового забезпечення відповідачем невірно встановлено розмір посадового окладу та окладу за військове звання, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Також позивач вважає протиправними дії відповідача щодо не застосовування при проведенні індексації, у період з 25.02.2022 по 28.07.2022 вимог абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Переглянувши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, а також оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла наступних висновків.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», будучи спеціальним нормативно-правовим актом, прийнятим на виконання положень Конституція України, визначає ключові засади державної політики у сфері соціального та правового захисту військовослужбовців і членів їхніх сімей. Зазначений Закон встановлює цілісну та уніфіковану систему гарантій, спрямованих на забезпечення належного рівня соціального захисту цієї категорії осіб, а також передбачає створення належних умов у економічній, соціальній та політичній сферах для реалізації ними свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни. Крім того, цим Законом врегульовано відповідні правовідносини, що виникають у зазначеній сфері, та визначено механізми їх реалізації.
Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 9 зазначеного Закону прямо передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців підлягає обов`язковій індексації відповідно до вимог чинного законодавства, що, у свою чергу, є складовою гарантій забезпечення достатнього життєвого рівня таких осіб.
Згідно з положеннями Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», зокрема статті 18, з метою забезпечення соціальної підтримки населення України в цілому та окремих його категорій, на законодавчому рівні встановлюються державні соціальні гарантії. До таких гарантій, серед іншого, належить індексація доходів населення, яка покликана забезпечити підтримання належного життєвого рівня громадян та збереження купівельної спроможності їхніх доходів в умовах інфляційних процесів і зростання споживчих цін.
У свою чергу, статтею 19 зазначеного Закону встановлено імперативний характер державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для виконання всіма без винятку суб`єктами, включаючи державні органи, органи місцевого самоврядування, а також підприємства, установи та організації незалежно від форми власності. Такий підхід свідчить про загальнообов`язковість дотримання механізмів індексації доходів, у тому числі грошового забезпечення військовослужбовців.
Правові, економічні та організаційні засади підтримання купівельної спроможності населення визначено Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», який діяв у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Зазначений Закон спрямований на забезпечення дотримання конституційних гарантій щодо достатнього життєвого рівня населення шляхом компенсації знецінення грошових доходів унаслідок інфляції.
Відповідно до частин першої та п`ятої статті 2 цього Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, отримані у гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата та грошове забезпечення. При цьому індексація здійснюється в межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Частиною першою статті 4 зазначеного Закону встановлено, що індексація грошових доходів проводиться у разі, коли індекс споживчих цін перевищує встановлений поріг індексації, який визначений на рівні 103 відсотків, що є критерієм для початку відповідних компенсаційних виплат.
Приписами частини другої статті 5 цього Закону передбачено, що підприємства, установи та організації, які фінансуються або дотуються з Державного бюджету України, зобов`язані здійснювати підвищення розмірів оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією як за рахунок власних коштів, так і за рахунок бюджетних асигнувань. Водночас частина шоста цієї статті визначає, що індексація здійснюється в межах фінансових ресурсів відповідних бюджетів та фондів соціального страхування.
Механізм обчислення індексу споживчих цін та порядок проведення індексації деталізовано у підзаконному нормативному акті - Постанова Кабінету Міністрів України №1078, якою затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.
Відповідно до пункту 1-1 цього Порядку, підвищення грошових доходів у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, наступного за місяцем офіційного оприлюднення індексу споживчих цін. При цьому індексація проводиться лише у випадку перевищення індексом встановленого порогу у 103 відсотки. Індекс споживчих цін обчислюється органами державної статистики та підлягає офіційному опублікуванню у визначені строки. Обчислення такого індексу здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з базового періоду, визначеного законодавством.
Пунктом 4 Порядку №1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи в межах прожиткового мінімуму, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців у межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Водночас абзацами першим і другим пункту 5 Порядку (у редакції, чинній з 01.12.2015) встановлено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у відповідному місяці приймається за 100 відсотків, а подальше обчислення індексу здійснюється з місяця, наступного за місяцем такого підвищення. При цьому у випадку зростання заробітної плати за рахунок інших складових без підвищення окладу, сума індексації не зменшується.
З наведених норм убачається, що обов`язок щодо проведення індексації грошового забезпечення покладається на всі підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, за умови перевищення індексом споживчих цін встановленого порогу. При цьому визначальним для обчислення індексу є так званий базовий місяць, яким вважається місяць підвищення посадового окладу або інших постійних складових доходу.
Як встановлено судом, на момент виникнення спірних правовідносин порядок визначення посадових окладів військовослужбовців регулювався Постанова Кабінету Міністрів України №1294, яка набрала чинності з 01.01.2008 та затвердила відповідні схеми посадових окладів.
З огляду на те, що саме у січні 2008 року відбулося підвищення посадових окладів, цей місяць обґрунтовано вважається базовим для подальшого обчислення індексу споживчих цін, а вже з лютого 2008 року розпочинається накопичення відповідного індексу для проведення індексації.
Зазначена постанова діяла до моменту набрання чинності Постанова Кабінету Міністрів України №704, якою з 01.03.2018 було встановлено нові розміри посадових окладів військовослужбовців. Відтак березень 2018 року також є новим базовим місяцем.
Таким чином, у період з січня 2008 року по березень 2018 року посадові оклади залишалися незмінними, що виключає можливість визначення інших базових місяців у цей проміжок часу.
Отже, починаючи з 01.12.2015, коли набрали чинності оновлені правила індексації, базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін слід вважати саме січень 2008 року.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач був зобов`язаний застосовувати січень 2008 року як базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення, починаючи з грудня 2015 року.
Аналогічний підхід відображений у практиці Верховний Суд, зокрема у постанові від 10.09.2020 у справі №200/9297/19-а, де суд касаційної інстанції прямо вказав на необхідність застосування січня 2008 року як базового місяця для індексації.
У постановах від 20.04.2022 у справі №420/3593/20 та від 12.05.2022 у справі №200/7006/21 Верховний Суд сформулював правову позицію, відповідно до якої з урахуванням положень Постанова Кабінету Міністрів України №1078 базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців за період з 01 грудня 2015 року і до моменту встановлення нових розмірів посадових окладів у березні 2018 року слід вважати саме січень 2008 року. Такий підхід обумовлений тим, що до зазначеного періоду зміни посадових окладів, які б впливали на визначення нового базового місяця, не відбувалося.
Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, зміна розміру грошового забезпечення військовослужбовців відбулася з 01 березня 2018 року у зв`язку з набранням чинності Постанова Кабінету Міністрів України №704, якою затверджено нову тарифну сітку, що визначає розряди і коефіцієнти посадових окладів для різних категорій військовослужбовців, у тому числі осіб рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу. Саме ця обставина стала юридично значущою підставою для зміни базового місяця у цілях подальшого обчислення індексу споживчих цін.
Згідно з пунктом 4 зазначеної постанови, розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт. Таким чином, Кабінетом Міністрів України було не лише змінено механізм визначення грошового забезпечення, але й істотно переглянуто його розміри.
Отже, внаслідок прийняття постанови №704 було запроваджено новий порядок формування грошового забезпечення військовослужбовців, що, у свою чергу, призвело до зміни базового місяця для проведення індексації - таким місяцем обґрунтовано визначено березень 2018 року.
З огляду на це, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме березень 2018 року, у контексті застосування абзацу першого пункту 5 Порядку №1078, є місяцем підвищення доходу позивача, за яким має здійснюватися обчислення індексу споживчих цін для подальшої індексації.
Разом із тим, суд вважає за необхідне звернути особливу увагу на те, що питання визначення права на отримання індексації у місяці підвищення доходу, а також порядок її подальшого нарахування до наступного підвищення, врегульовано положеннями абзаців третього, четвертого та шостого пункту 5 Порядку №1078.
Так, відповідно до зазначених норм, у разі якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, яка склалася у відповідному місяці, індексація у такому місяці не нараховується. Натомість, якщо підвищення доходу є меншим за суму індексації, що склалася, то різниця між цими величинами підлягає виплаті як індексація. Крім того, до моменту наступного підвищення тарифних ставок або окладів до визначеної суми індексації додається нова індексація, яка формується внаслідок подальшого зростання індексу споживчих цін.
Таким чином, для належного вирішення питання щодо виплати індексації у місяці підвищення доходу необхідно здійснити комплексну оцінку двох взаємопов`язаних показників: розміру підвищення грошового забезпечення та суми індексації, яка фактично склалася у відповідному місяці. Лише шляхом їх співставлення можливо дійти обґрунтованого висновку щодо наявності чи відсутності підстав для виплати індексації.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що обов`язок здійснення такого розрахунку, а також визначення відповідних показників покладається безпосередньо на роботодавця, тобто на відповідача у цій справі, що випливає з вимог Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку №1078.
Водночас встановлено, що відповідач, здійснюючи нарахування індексації позивачу, фактично обмежився застосуванням лише абзаців першого та другого пункту 5 Порядку №1078, які регулюють питання визначення базового місяця та початку нового обчислення індексу споживчих цін. При цьому положення абзаців третього, четвертого та шостого цього ж пункту, які безпосередньо визначають механізм нарахування індексації у місяці підвищення доходу, відповідачем враховані не були.
Як наслідок, відповідач не встановив, чи перевищує розмір підвищення грошового забезпечення позивача суму індексації, що склалася у березні 2018 року, та не здійснив відповідного розрахунку, що призвело до неповного нарахування та виплати індексації за спірний період.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не наділений дискреційними повноваженнями щодо самостійного визначення базового місяця індексації, оскільки такий місяць визначається виключно на підставі норм чинного законодавства, а не на розсуд суб`єкта владних повноважень.
Разом із тим, наявність у відповідача повноважень щодо нарахування та виплати грошового забезпечення не виключає повноважень суду перевіряти правомірність таких дій та, у разі встановлення порушень, зобов`язувати відповідача діяти відповідно до вимог закону, зокрема із застосуванням правильного базового місяця.
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, а також надавши належну правову оцінку встановленим обставинам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неналежного нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за визначений період, а також покладення на відповідача обов`язку здійснити відповідні нарахування та виплати з урахуванням вимог Порядку №1078.
Що стосується вимог позивача про виплату так званої «фіксованої суми індексації», то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у їх задоволенні, оскільки чинне законодавство, зокрема Порядок №1078, не містить такого поняття і не передбачає механізму фіксації індексації у сталому розмірі після зміни базового місяця.
Більше того, після визначення нового базового місяця індексація повинна обчислюватися заново, починаючи з місяця, наступного за місяцем підвищення доходу, що прямо випливає з положень пункту 5 Порядку №1078. Відтак перенесення раніше нарахованих сум індексації на наступні періоди суперечить вимогам законодавства.
Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимоги щодо застосування січня 2008 року як базового місяця для періоду після березня 2018 року, оскільки саме березень 2018 року є новим базовим місяцем у зв`язку зі зміною грошового забезпечення на підставі постанови №704.
Що стосується вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому грошове забезпечення за період з 25.02.2022 по 28.07.2022, із застосуванням при обчисленні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, суд зазначає таке.
30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з Додатками 1, 12, 13, 14.
Приміткою 1 Додатку 1 до Постанови № 704 визначено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень (примітка Додатку 14 до Постанови № 704).
21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), якою внесено зміни до Постанови № 704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції: установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14» (пункт 6 Постанови № 103).
Постанова № 103 набула чинності 24.02.2018.
Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704.
Тобто, з 29.01.2020 була відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, яка визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.
Таким чином, з 29.01.2020 з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18 у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у осіб з числа військовослужбовців виникло право на перерахунок пенсії з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
При цьому, суд звертає увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величиною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 19.10.2022 у справі № 400/6214/21.
Суд враховує, що визначення розмірів надбавки за вислугу років військовослужбовцям, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, допомоги для оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби, компенсації за невикористану відпустку знаходиться в залежності від розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.
Позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо обчислення та виплати йому в заниженому розмірі грошового забезпечення, однак, на думку суду, належним способом захисту прав позивача і відновленням його порушених прав буде саме визнання судом протиправними дій відповідача, оскільки бездіяльність є пасивною формою поведінки. Натомість, відповідачем здійснено нарахування та виплату грошового забезпечення, однак у зменшеному розмірі.
За приписами частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до першого абзацу частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Натомість, другий абзац частини четвертої вищевказаної статті передбачає, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується звисновокм суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 25.02.2022 по 28.07.2022, з урахування розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення позивачу за період з 25.02.2022 по 28.07.2022, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Доводи апеляційної скарги, як вірно встановлено під час апеляційного перегляду, не містять нових обставин чи доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки вже досліджених доказів та незгоди з правовою оцінкою, наданою судом.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить переконання, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко