Дата документу 11.02.2026 Справа № 335/170/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН  335/170/25       Пр. № 22-ц/807/519/26	Головуючий у 1-й інстанції: Козлова Н.Ю. Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А., 
за участі секретаря Смокотіної В.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференціїї апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника Цирулевського Романа Олександровича  на ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2025 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації половини вартості майна внесеного подружжям від час шлюбу

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Цирулевського Р.О. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеним позовом (т.с.в.м.с. 1 а.с.в.м.с. 2-17), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь компенсації половини вартості, внесеного подружжям під час шлюбу у власність: - 7059400,00 грн. - ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВІТАФАРМА», - 7775450,00 грн. - ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «МАКСФОРТ», - 7395450,00 грн. - ПП ВКФ «АКВА ВИТА», а разом 22230000,00 грн., а також покласти на відповідача понесені судові витрати.
Відповідно до ухвали судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2025 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Відкриваючи провадження у справі суд виходив з положень ст. 30 ЦПК України виходячи з вартості найдорожчого об`єкта нерухомості та його місця знаходження у Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2025 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2025 року, визначено головуючого суддю Козлову Н.Ю. Матеріали справи передані в провадження судді Козлової Н.Ю. 26 березня 2025 року, триває розгляд справи.
25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого: - внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»; Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються Змінити найменування таких місцевих загальних судів… 7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…». Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, здійснена 30 квітня 2025 року (ч.3 ст.82 ЦПК України).
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Цирулевський Р.О. звернувся до суду з клопотанням про часткове скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 року у цій справі № 335/170/25, в частині накладання арешту на: - квартиру, загальною площею 43.8 кв. м, житловою площею 29.4 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 621821146101 та - квартиру, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 194338546101, - в іншій частині заходи забезпечення позову залишити без змін. 
Обґрунтовуючи клопотання, представник позивача зазначав, що ухвалою суду від 16.04.2025 року у цій справі № 335/170/25, заява про забезпечення позову задоволено, вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_3 . Вказана ухвала приведена до виконання, на об`єкти нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесені відповідні записи про обтяження. У подальшому ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2025 у справі № 462/9545/23, затверджено угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідності до якої, у власність ОСОБА_1 перейшли з власності відповідача ОСОБА_3 ї об`єкти нерухомості, а саме: - нежитлове приміщення площею 52.8 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 891334346101; - приміщення будівлі торгівельного центру /літ.Б/, площею 39.7 м кв., розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 873750323101; - приміщення № 8 будівлі торгівельного центру /літ.Б/, площею 68, 1 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1748223101. Вищезазначена ухвала не оскаржувалась сторонами та набрала законної сили. Згодом, ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2025 року у цій справі № 335/170/25 задоволено клопотання позивача про часткове скасування заходів забезпечення позову, а саме: - скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 року у справі № 335/170/25, в частині накладення арешту на: - 1/2 частину нежитлового приміщення, загальною площею 52,8 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 891334346101; - 1/2 частину приміщення будівлі торгівельного центру /літ.Б/, площею 39. 7 м кв., розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 873750323101; - 1/2 частину приміщення будівлі торгівельного центру /літ.Б/, загальна площа 68,1 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1748223101, - в іншій частині заходи забезпечення позову залишено без змін. Після скасування арешту на об`єкти нерухомого майна, які перейшли у власність ОСОБА_1 за мировою угодою, останній звернувся для проведення державної реєстрації права власності на зазначені об`єкти. Проте, державний реєстратор відмовив ОСОБА_1 у державній реєстрації об`єкту нерухомості за ОСОБА_1 нежитлового приміщення, загальною площею 52,8 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1  зазначаючи, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 891334346101 наявний запис, що такий об`єкт нерухомого майка утворився в результаті об`єднання: - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 194338546101 та - квартири за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер: 621821146101. Дані об`єкти перебувають в стані «зареєстровано» та перебувають під обтяженням, а саме арештом на майно. Позивач зазначає, що той факт, що дані об`єкти були об`єднані у нежитлове приміщення ще у 2016 році, йому стало відомо нещодавно, тому ухвалою суду від 16.04.2025 року було накладено арешт як на окремі приміщення та частково скасовані як на окремі приміщення. Отже, наявність такого арешту перешкоджає ОСОБА_1 привести у відповідність дані в державному реєстрі та зареєструвати за собою право власності на зазначені нежитлові приміщення, які перейшли до нього у власність на підставі затвердження мирової угоди. На підставі вищевикладеного, представник позивача просив суд частково скасувати заходи забезпечення позову в частині накладання арешту на: - квартиру, загальною площею 43.8 кв. м, житловою площею 29.4 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 621821146101, - та квартиру, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 194338546101, - в іншій частині заходи забезпечення позову залишити без змін.
Представник відповідача не заперечував проти клопотання представника позивача та у свою чергу, подав клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 року (т.с.в.м.с. 1 а.с. в.м.с. 102-114). Мотивуючи своє клопотання представник відповідача зазначав, що в матеріалах справи відсутні належні докази існування хоча б якихось реальних ризиків для позивача щодо утруднення чи неможливості у майбутньому виконання можливого рішення суду, про задоволення позовних вимог у цій справі № 335/170/25, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову в даному випадку є дійсно необхідним. Також, позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду. На думку представника відповідача, заявляючи про те, що відповідач на даний час відчужила значну кількість об`єктів нерухомого майна з метою його приховування, представник позивача припускається юридичної помилки, ототожнюючи ОСОБА_3 , як фізичну особу, та ПП ВКФ «Аква Вита», ПП «Максфорт» та ПП «Вітафарма», як юридичну особу. Рішення юридичних осіб щодо відчуження майна, приймалось органом управління юридичних осіб, а ні фізичною особою ОСОБА_3 , та жодним чином не пов`язано з правами та інтересами позивача, які витікають із сімейних правовідносин та пов`язані з перебуванням у шлюбі з відповідачкою. Представник відповідача наголошував, що предметом позову у справі, що розглядається, відсутній спір з приводу нерухомого майна, натомість, предметом позову у цій справі № 335/170/25 є вимога позивача про стягнення з відповідача компенсації вартості майна внесеного у власність приватних підприємств у вигляді сум грошових коштів в загальному розмірі 22230000,00 грн. Тобто, нерухоме майно, на яке накладено арешт судом, не є предметом спору у цій справі. Крім того, представник наголошував на тому, що загальна вартість об`єктів нерухомості, на які ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 у цій справі № 335/170/25 накладено арешт, становить 56807350,00 грн., що підтверджується наявними в справі матеріалами. Проте, арешт об`єктів нерухомого майна, який було накладено судом на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 у цій справі № 335/170/25, безперечно вказує на неспівмірність із заявленим позивачем розміром позовних вимог. Представник відповідача вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову у порівнянні з пред`явленими позовними вимогами є неспівмірним з огляду на те, що сума позову у цій справі № 335/170/25 складає 22230000,00 грн., натомість, загальна вартість об`єктів нерухомості, на які ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 у справі № 335/170/25 накладено арешт, становить 56807350,00 грн. Отже, звертаючись із завідомо безпідставною заявою про забезпечення позову та позовною заявою, на думку представника відповідача, позивач зловживає своїми процесуальними правами та порушує законні права та інтереси відповідача. Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги наведені висновки, на думку представника відповідача, наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі № 335/170/25 шляхом накладення арешту на нерухоме майно є безпідставними та необґрунтованими. Тому, з урахуванням вищезазначеного та норм Закону, представник відповідача просив суд скасувати заходи забезпечення позову у справі № 335/170/25, вжиті на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Позивач ОСОБА_1 в особі представника заперечував проти повного скасування заходів забезпечення позову, пояснюючи суду, що подане клопотання не доведено належними та допустимими доказами (т.с.в.м.с. 1 а.с.в.м.с. 116-118).  ОСОБА_3 в період розгляду спору щодо поділу спільної сумісної власності діє недобросовісно та активно здійснює відчуження, виведення майна з власності приватних підприємств, з метою приховання реальної вартості частки в статутному капіталі, яка підлягає компенсації, що в свою чергу може унеможливлення у разі задоволення позову, виконання рішення суду про стягнення значної суми грошових коштів. Оскільки, предмет даного позову є стягнення з ОСОБА_3 - 22230300,00 грн., як компенсації вартості частки ОСОБА_1 у приватних підприємствах, виходячи з дійсної вартості майна, існує обґрунтований та великий ризик того, що ОСОБА_3 здійснить переоформлення належного їй нерухомого майна з метою його приховання та унеможливлення у разі задоволення позову, виконання рішення суду про стягнення значної суми грошових коштів. Просив суд відмовити у задоволенні заяви представника відповідача щодо повного скасування заходів забезпечення позову та скасувати арешт лише на частку майна, зазначеного у його клопотанні.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2025 року (т.с.в.м.с.1 а.с. в.м.с.138-141) клопотання представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову у цій справі задоволено. 
Скасовано заходи забезпечення позову у справі № 335/170/25, вжиті на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 у справі № 335/170/25 за заявою ОСОБА_1 .
При цьому, у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали зазначено таке: «…Оскільки, суд дійшов до висновку, що задоволення клопотання представника відповідача, вимоги представника позивача поглинаються шляхом повного скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 року у справі № 335/170/25…».
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника  Цирулевського Р.О .  у своїй апеляційній скарзі (т.с.в.м.с. 1 а.с.в.м.с. 144-155) просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою:
- у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Гришка І.І. від 11.06.2025 про скасування заходив забезпечення позову відмовити;
- клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Цирулевського Р.О. від 05.06.2025 задовольнити, 
- скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Ленінського (нова назва - Дніпровського)  районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 у справі № 335/170/25, в частині накладання арешту на: 
= квартиру, загальною площею 43.8 кв. м, житловою площею 29.4 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 621821146101,
-та квартиру, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 194338546101, 
в іншій частині заходи забезпечення позову залишити без змін.
В автоматизованому порядку 22.12.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (т.с.а.в.м.с. 1 а.с.в.м.с.163). Ухвалою апеляційного суду від 23.12.2025 року (т.с.1 а.в.м.с.164) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 26.12.2025 року (т.с.в.м.с. 1 а.в.м.с.167). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 29.12.2025 року (т.с.в.м.с. 1 а.в.м.с.168), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с.в.м.с. 1 а.в.м.с.169), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідного штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.
Відповідач (т.с.в.м.с.1 а.с. в.м.с.192-253, т.с.в.м.с. 2 а.с.в.м.с.1-161) надала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. 
Ухвалами апеляційного суду (т.с.в.м.с.. 2 а.с.в.м.с. 167, 169) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотань сторін (т.с.в.м.с. 2 а.с.в.м.с. 157-158,162-166).
У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату час та місце розгляду цієї справи (т.с.в.м.с. 1 а.с.в.м.с. 175-176, 177в), у тому числі через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, сторони: позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3  не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали. 
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності сторін за присутності представників останніх - адвокатів в режимі відеоконференції, а саме: Цирулевського Р.О. (позивача ОСОБА_1 - т.с.в.м.с. 2 а.с.в.м.с. 165) та Гришка І.І. (відповідача ОСОБА_3 - т.с.в.м.с. 1 а.с.в.м.с. 186).
Самовідводи відсутні, відводів у цій справі не заявлено.
Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді - доповідача, пояснення представників в режимі відеоконференції, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції перевіривши в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника  Цирулевського Р.О . у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення. 
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно із ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови. 
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу. 
Встановлено, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про скасування заходів забезпечення позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 149-153, 157,259-261,353-355 ЦПК України та виходив із такого.
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.
Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.
Ухвалюючи рішення про забезпечення позову по справі № 335/170/25, суд виходив з того, що накладення арешту на майно, як вид забезпечення позову, у даному випадку дозволить виконати рішення суду у разі задоволення або часткового задоволення позовних вимог, адже відчуження спірного майна чи його подальше обтяження або інші види розпорядження майном, які можуть бути застосовані стороною відповідача, з урахуванням наявності спору щодо майна, тобто наявності правової невизначеності щодо прав на майно, дійсно призведе до ускладнення або ж взагалі неможливості виконання рішення суду (у разі задоволення/часткового задоволення позову), в залежності від способу здійснення розпорядження цими правами, ураховуючи також, що на даний час відповідач не обмежений у можливості розпорядження майном.
Разом з цим, збираючи докази під час проведення підготовчих судових засідань, з`ясовано, що частина майна, є власністю юридичних осіб, про що не було відомо суду при розгляді клопотання про застосування заходів забезпечення позову у квітні 2025 року. 
Так, згідно з положеннями п. 2.5. Статуту ПП ВКФ «Аква Вита», підприємство є власником майна, що йому належить. Підприємство здійснює відповідно до чинного законодавства володіння, користування i розпорядження майном, що є в його власності згідно з метою своєї статутної діяльності. Підприємство самостійно відповідає по своїх зобов`язаннях всім своїм майном, на яке у відповідності з чинним законодавством України може бути звернене стягнення. За приписами п. 2.7. цього ж Статуту, майно та активи Підприємства, а також майно, надане Підприємству в користування, не підлягають нацiоналiзацiї, конфіскації чи іншому вилученню за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України. За приписами п. 2.9. Статуту, підприємство має право від свого iменi укладати угоди купiвлi - продажу, міни, дарування, оренди, будь-якого відчуження рухомого та нерухомого майна, безоплатного користування майном, інші угоди, що не суперечать законодавству України, списувати з балансу належні Підприємству будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, інвентар інші матеріальні цінності, користуватися банківським кредитом на договірних засадах, набувати майнових i особистих немайнових прав i нести обов`язки. Майнові права Підприємства підлягають захисту у відповідності з положеннями чинного законодавства України. При цьому, приписами п. 11.1 розділу 11 Статуту визначено, що вищим керівним органом Підприємства є Загальні збори Власників (Загальні збори). За приписами п. 11.5, 11.6, до виключної компетенції Загальних зборів зокрема віднесено внесення змін і доповнень до Статуту, відчуження майна Підприємства.
Згідно з положеннями п. 2.5. Статуту ПП «Максфорт», підприємство є власником майна, що йому належить. Підприємство здійснює відповідно до чинного законодавства володіння, користування i розпорядження майном, що є в його власності згідно з метою своєї статутної діяльності. Підприємство самостійно відповідає по своїх зобов`язаннях всім своїм майном, на яке у відповідності з чинним законодавством України може бути звернене стягнення. За приписами п. 2.7. цього ж Статуту, майно та активи Підприємства, а також майно, надане Підприємству в користування, не підлягають нацiоналiзацiї, конфіскації чи іншому вилученню за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України. За приписами п. 2.9. Статуту, підприємство має право від свого iменi укладати угоди купiвлi - продажу, міни, дарування, оренди, будь-якого відчуження рухомого та нерухомого майна, безоплатного користування майном, інші угоди, що не суперечать законодавству України, списувати з балансу належні Підприємству будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, інвентар інші матеріальні цінності, користуватися банківським кредитом на договірних засадах, набувати майнових i особистих немайнових прав i нести обов`язки. Майнові права Підприємства підлягають захисту у відповідності з положеннями чинного законодавства України. При цьому, приписами п. 11.1 розділу 11 Статуту визначено, що вищим керівним органом Підприємства є Загальні збори Власників (Загальні збори). За приписами п. п. 11.5, 11.6 Статуту, до виключної компетенції Загальних зборів, зокрема, віднесено внесення змін і доповнень до Статуту, відчуження майна Підприємства. 
Згідно з положеннями п. 4.11. Статуту ПП «Вітафарма», підприємство має право, зокрема, на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, вчиняти будь-які не заборонені чинним в Україні законодавством правочини та вступати в інші цивільно-правові відносини, продавати, дарувати, обмінювати, здавати в оренду, надавати в позичку фізичним та юридичним особам належне йому нерухоме майно (будинки, споруди), устаткування, транспортні засоби, інвентар, сировину та інші майнові активи, а також списувати їх з балансу, здійснювати з ними інші операції, які не суперечать чинному в Україні законодавству. Пунктом 7.2. статуту ПП «Вітафарма» визначено, що власники можуть приймати рішення з усіх питань діяльності Підприємства, в т.ч. й з тих, що віднесені до компетенції виконавчого органу Підприємства. 
Відповідно до частини першої статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Отже, юридичній особі може належати майно на праві власності. 
Відповідно до частин першої та другої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями; юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Тому засновники (учасники) наділяють юридичну особу майном, на яке вона набуває право власності. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 115 ЦК України господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.
З наведених положень законодавства, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право власності на майно, передане учасниками господарського товариства як вклад, належить товариству, а не його учасникам (засновникам). Право власності на майно, передане кооперативу як вступні, членські, цільові внески, вклади його членів тощо належить кооперативу, а не його членам. Тому майно господарського товариства, кооперативу належить їм на праві власності і не може належати на праві власності іншим особам. Зокрема, таке майно не може належати на праві спільної власності учаснику (засновнику, члену) приватного підприємства та його подружжю (колишньому подружжю).
Таким чином, з моменту внесення грошових коштів чи іншого майна як вкладу таке майно належить на праві власності самому товариству, і воно втрачає ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. 
Під час проведення підготовчих судових засіданнях, судом з`ясовано, що між позивачем та відповідачем дійсно існує спір про поділ майна, однак, в межах інших судових справ, зокрема справа № 461/2733/23 та справа № 462/9545/24, де заходи забезпечення позовів не вживалися, а в межах справи № 461/2733/23 позивачу відмовлено в забезпеченні позову. 
Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкти нерухомості, на які ухвалою суду від 16.04.2025 було накладено арешт, на теперішній час належать ОСОБА_3 та Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвест Р», яке не є відповідачем по цій справі, що взагалі виключає можливість накладення арешту на майно цієї особи.
Також, судом встановлено та не було відомо під час вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову, що у квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду із позовом до ОСОБА_3 справа № 461/2733/23 про стягнення з ОСОБА_3 на його користь: - грошової компенсації 70% вартості частки ОСОБА_3 у статутному капіталі ПП ВКФ «Аква Вита» в розмірі 1 050 000,00 гривень; - грошової компенсації 70% вартості частки ОСОБА_3 у статутному капіталі ПП «Вітафарма» в розмірі 700000,00 гривень; - грошової компенсації 70% вартості частки ОСОБА_3 у статутному капіталі ПП «Максфорт» в розмірі 2 100 000,00 гривень. 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07.11.2023 у справі № 461/2733/23 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на корись ОСОБА_1 500 000,00 гривень як компенсацію 1/2 частки внеску ОСОБА_3 до статутного капіталу Приватного підприємства«Вітафарма» та 1500000,00 гривень як компенсацію 1/2 частки внеску ОСОБА_3 до статутного капіталу Приватного підприємства «Максфорт». 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Львівського апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій шляхом уточнення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартості майна ПП ВКФ «Аква Вита», ПП «Вітафарма» та ПП «Максфорт», що в сукупності становить 22230300,00 грн. 
За наслідками розгляду справи № 461/2733/23, 28 січня 2025 року Львівським апеляційним судом було прийнято постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя корпоративних прав у ПП «Вітафарма», ПП Максфорт» та ПП ВКФ «Аква Вита» та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вказаної грошової компенсації вартості частки ОСОБА_3 у статутних капіталах вказаних підприємств. 
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на вищезазначені рішення судів попередніх інстанцій, де просив суд касаційної інстанції скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 листопада 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2025 року у вказаній справі в частині визнання договору дарування недійсним, визнання спільною сумісною власністю та поділу майна за адресою: АДРЕСА_7 , а також корпоративних прав ПП «Вітафарма», ПП «Максфорт» та ПП ВКФ «Аква Вита», щодо стягнення компенсації 1/2 частки внеску до статутного капіталу цих приватних підприємств у загальному розмірі 22230300,00 грн., зокрема: 1) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частки внеску до статутного капіталу, виходячи з половини вартості майна, внесеного у власність ПП «Вітафарма», в розмірі 7 059 400,00 гривень; 2) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частки внеску до статутного капіталу, виходячи з половини вартості майна, внесеного у власність ПП «Максфорт», в розмірі 7 775 450,00 гривень; 3) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частки внеску до статутного капіталу, виходячи з половини вартості майна, внесеного у власність ПП ВКФ «Аква Вита», в розмірі 7 395 450,00 гривень. 
Станом на теперішній час справа № 461/2733/23 перебуває на розгляді Верховного Суду. Тобто, на теперішній час, є чинною постанова Львівського апеляційного суду від 28.01.2025 у справі № 461/2733/23 про спір між сторонами щодо стягнення компенсації 1/2 частки внеску до статутного капіталу приватних підприємств у загальному розмірі 22230300,00 грн. 
Не вирішуючи по суті питання щодо ідентичності предмету спору, підставу позовних вимог та суб`єктного складу справи № 461/2733/23 та справи №335/170/25, суд ставить під сумнів посилання представника позивача про ризики щодо утруднення чи неможливості у майбутньому виконання можливого рішення суду, яким буде задоволено позовні вимоги у справі № 335/170/25, а також тієї обставини, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду. 
Відповідно ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.
Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів представника позивача та представника відповідача, суд дійшов висновку, що подана заява про скасування заходів забезпечення позову містить обґрунтовані посилання на докази, як на підставу своїх вимог, тому клопотання представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову у справі № 335/170/25, вжиті на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 у справі № 335/170/25 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову слід задовольнити. 
Посилання представника позивача про доцільність залишення арешту майна, окрім певних його об`єктів нерухомості, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та повністю спростовуються дослідженими письмовими доказами, які долучені до матеріалів справи під час підготовчого судового засідання. 
Оскільки, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання представника відповідача, вимоги представника позивача поглинаються шляхом повного скасування заходів забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 у справі № 335/170/25. 
Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі повністю погодитись не можна з таких підстав.
Ухвала суду першої інстанції у цій справі не відповідає вимогам законності та справедливості, є необґрунтованою. 
Оскільки, в силу вимог ст. 158 ЦПК України (Скасування заходів забезпечення позову) 1. Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. 2. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. 3. У разі надання відповідачем до суду документа, що підтверджує здійснене ним забезпечення позову відповідно до частини четвертої статті 156 цього Кодексу, відповідне клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, розглядається судом не пізніше наступного дня після надання вказаного документа. 4. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. 5. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. 6. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову. 7. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. 8. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. 9. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. 10. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. 11. Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову. 12. Грошові кошти, внесені відповідачем (іншою особою) на рахунок суду з метою забезпечення позову відповідно до частини четвертої статті 156 цього Кодексу, підлягають поверненню відповідачу (іншій особі), який здійснив таке забезпечення, протягом п`яти днів з дня набрання законної сили рішенням суду про повну відмову в позові або ухвалою суду про залишення позову без розгляду або закриття провадження. 13. Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі. 14. Заходи забезпечення позову, вжиті судом у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, скасовуються у разі відмови у розгляді такої справи або припинення її розгляду міжнародним комерційним арбітражем, третейським судом, ухвалення ними рішення про відмову в задоволенні позову, припинення участі або невчинення особою, за заявою якої забезпечено позов, дій щодо участі в арбітражному, третейському розгляді, або з інших підстав, що свідчать про втрату необхідності у забезпеченні такого позову.
Однак, апеляційним судом при встановлених апеляційним судом обставинах цієї справи встановлено, що
І. 
У суду першої інстанції були наявні підстави, передбачені ст. 158 ЦПК України, для скасування заходів забезпечення позову позивача у цій справі, вжитих ухвалою Ленінського (нова назва - Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 у цій справі № 335/170/25 (т.с.в.м.с. 1 а.с.в.м.с. 93-26), яка була залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 04 червня 2025 року (копія т.с.в.м. 1 а.в.м.с. -119- 126, ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року у відкритті касаційного провадження на цієї судові рішення першої та апеляційної інстанції за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника Гришка І.І.  - було відмовлено (ст. 82 ч. 3 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками цієї справи, крім того, інформація наявна в матеріалах справи та в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень), які носять лише тимчасовий характер на час розгляду цієї справи, і лише в частині спірного майна, про яке зазначав представник позивача ОСОБА_1 - Цирулєвський Р.О. у своєму вищезазначеному клопотанні у цій справі у суді першої інстанції (т.с.в.м.с. 1 а.с.в.м.с. 93-96), а саме: - квартиру, загальною площею 43.8 кв. м, житловою площею 29.4 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 621821146101, та - квартиру, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 194338546101, а тому це клопотання сторони позивача мало бути задоволено судом першої інстанції у цій справі у повному обсязі (т.с. в.м.с. 1 а.с.в.м.с. 153).
Так як, обґрунтовуючи своє клопотання представник позивача зазначав, що ухвалою суду від 16.04.2025 року у цій справі № 335/170/25, заяву про забезпечення позову задоволено, вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_3 . Вказана ухвала приведена до виконання, на об`єкти нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесені відповідні записи про обтяження. У подальшому ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2025 в іншій справі № 462/9545/23, затверджено угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у відповідності до якої, у власність ОСОБА_1 перейшли з власності відповідача ОСОБА_3 об`єкти нерухомості, а саме: - нежитлове приміщення площею 52.8 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 891334346101; - приміщення будівлі торгівельного центру /літ.Б/, площею 39.7 м кв., розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 873750323101; - приміщення № 8 будівлі торгівельного центру /літ.Б/, площею 68, 1 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1748223101. Вищезазначена ухвала не оскаржувалась сторонами та набрала законної сили. Згодом, ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2025 року у цій справі № 335/170/25 задоволено клопотання позивача про часткове скасування заходів забезпечення позову, а саме: - скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 року у справі № 335/170/25, в частині накладення арешту на: - 1/2 частину нежитлового приміщення, загальною площею 52,8 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 891334346101; - 1/2 частину приміщення будівлі торгівельного центру /літ.Б/, площею 39. 7 м. кв, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 873750323101; - 1/2 частину приміщення будівлі торгівельного центру /літ.Б/, загальна площа 68,1 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1748223101, - в іншій частині заходи забезпечення позову залишено без змін. Після скасування арешту на об`єкти нерухомого майна, які перейшли у власність ОСОБА_1 за мировою угодою, останній звернувся для проведення державної реєстрації права власності на зазначені об`єкти. Проте, державний реєстратор відмовив ОСОБА_1 у державній реєстрації об`єкту нерухомості за ОСОБА_1 нежитлового приміщення, загальною площею 52,8 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , зазначаючи, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 891334346101 наявний запис, що такий об`єкт нерухомого майна утворився в результаті об`єднання: - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 194338546101 та - квартири за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер: 621821146101. Дані об`єкти перебувають в стані «зареєстровано» та перебувають під обтяженням, а саме арештом на майно. Позивач зазначає, що той факт, що дані об`єкти були об`єднані у нежитлове приміщення ще у 2016 році, йому стало відомо нещодавно, тому ухвалою суду від 16.04.2025 року було накладено арешт як на окремі приміщення та частково скасовані як на окремі приміщення. Отже, наявність такого арешту перешкоджає ОСОБА_1 привести у відповідність дані в державному реєстрі та зареєструвати за собою право власності на зазначені нежитлові приміщення, які перейшли до нього у власність на підставі затвердження мирової угоди. На підставі вищевикладеного, представник позивача просив суд частково скасувати заходи забезпечення позову в частині накладання арешту на: - квартиру, загальною площею 43.8 кв. м, житловою площею 29.4 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 621821146101, - та квартиру, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 194338546101, - в іншій частині заходи забезпечення позову залишити без змін.
Сторона відповідача ОСОБА_3 вищезазначені обставини, зазначені у вищезазначеному клопотання сторони позивача ОСОБА_1 про скасування раніше вжитих за її заявою заходів забезпечення позову у цій справі частково, у цій першої інстанції визнала (ст. 82. ч. 1 ЦПК України), доказів у спростування останнього у цій справі суду першої чи апеляційної інстанції не надавала. Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі стороною відповідача ОСОБА_3 апеляційному суду не надані.
ІІ.
У суду першої інстанції були відсутні підстави, передбачені ст. 158 ЦПК України, для скасування заходів забезпечення позову позивача в частині іншого майна у цій справі (окрім того, в частині якого вже заходи забезпечення вже було скасовано раніше, у тому числі зокрема постановою Запорізького апеляційного суду від 22.10.2025 року - за апеляційною скаргою ТОВ «Інест Р» - нежитлового приміщення загальною площею 258,8 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , реєстрацій номер об`єкта нерухомого майна: 185553384610 та в цій частині справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції - копія постанови апеляційного суду - т.с.в.м.с. 1 а.с.в.м.с. 127-134), вжитих ухвалою Ленінського (нова назва - Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 у цій справі № 335/170/25 (т.с.в.м.с. 1 а.с.в.м.с. 93-26), яка була залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 04 червня 2025 року (копія т.с.в.м.с. 1 а.с.в.м.с. 119- 126, ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року у відкритті касаційного провадження на ці судові рішення першої та апеляційної інстанції за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника Гришка І.І.  - було відмовлено (ст. 82 ч. 3 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками цієї справи, крім того, інформація наявна в матеріалах справи та в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень), а тому у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Гришка І.І. від 11.06.2025 року про скасування заходив забезпечення позову у цій справі суд першої інстанції мав відмовити у повному обсязі. 
Оскільки, доводи вищезазначеного клопотання сторони відповідача ОСОБА_3 про скасування вищезазначених заходів забезпечення позову у цій справі, вжитих раніше ухвалою суду першої інстанції від 16.04.2025 року, фактично зводились до доводів апеляційної скарги сторони відповідача ОСОБА_3 на цю ухвалу від 16.04.2025 року про забезпечення позову позивача у цій справі, оцінку яким вже надав Запорізький апеляційний суд у цій справі в постанові від 04.06.2025 року (копія т.с.в.м.с. 1 а.с.в.м.с. 119-126), та у відкритті касаційного провадження на яку стороні відповідача ОСОБА_3 було відмовлено ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року, та, відповідно, яка залишалась чинною в нескасованій частині станом на час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції. 
Оскільки, апеляційним судом 04 червня 2025 року вищезазначеною постановою не було встановлення порушення саме прав відповідача  ОСОБА_3 вищезазначеним тимчасовим на час розгляду цієї справи видом забезпечення позову позивача ОСОБА_1 у цій справі. 
Обставини, які були підставами для вжиття вищезазначених заходів відносно іншого вищезазначеного спірного майна, з якого арешт окремими ухвалами у цій справі судів першої та апеляційної інстанцій не знімався, вжиті ухвалою Ленінського (нова назва - Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 у цій справі № 335/170/25 (т.с.в.м.с. 1 а.с.в.м.с. 93-26) у цій справі станом на час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції у цій справі 01 грудня 2025 року, не відпали (належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та стороною відповідача ОСОБА_3 апеляційному суду не буди надані). 
Крім того, у своєму вищезазначеному клопотанні про скасування забезпечення позову позивача у цій справі у суді першої інстанції (т.с.в.м. 1 а.в.м.с. 102-114) відповідач ОСОБА_3 чи її представник Гришко І.І. також прямо не зазначали і до свого цього клопотання не надавали (довіреність, ордер тощо) доказів того, що вони діють у тому числі в інтересах вищезазначених юридичних осіб, саме як представники останніх: ПП ВКФ «АКВА ВИТА», ПП «ВІТАФАРМА» чи ПП «МАКСФОРТ» та інш., які у тому числі не є учасниками цієї справи, про порушення прав яких вищезазначеним забезпеченням, на їх думку, у тому числі вони зазначали у своєму клопотанні.
Останні (саме юридичні особи), які є чи не є учасниками цієї справи, не позбавлені права у подальшому самостійно звертатись:
- до суду першої інстанції у цій справі - із заявою про скасування будь-яких заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Ленінського (нова назва - Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 у цій справі № 335/170/25 (т.с.в.м.с. 1 а.с.в.м.с. 93-26), якщо вони дійсно вважають що їх права при постановленні останньої судом першої інстанції були порушені;
- до апеляційного суду - із апеляційною скаргою на вищезазначену ухвалу Ленінського (нова назва - Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 у цій справі № 335/170/25 (т.с.в.м.с. 1 а.в.м.с. 93-26) повністю чи в частині будь-якого конкретного майна.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони позивача ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості. 
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Цирулевського Р.О. слід задовольнити,ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2025 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови, у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Гришка І.І. від 11.06.2025 року про скасування заходив забезпечення позову у цій справі відмовити; клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Цирулевського Р.О. від 05.06.2025 року про часткове скасування заходів забезпечення позову у цій справі задовольнити; скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Ленінського (нова назва - Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 у справі № 335/170/25, в частині накладання арешту на: = квартиру, загальною площею 43.8 кв. м, житловою площею 29.4 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 621821146101, та = квартиру, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 194338546101, в іншій частині заходи забезпечення позову залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника Цирулевського Романа Олександровича задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2025 року у цій справі скасувати.
Ухвалити нове судове рішення у вигляді постанови.
У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Гришка І.І. від 11.06.2025 року про скасування заходив забезпечення позову у цій справі відмовити. 
Клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Цирулевського Р.О. від 05.06.2025 року про часткове скасування заходів забезпечення позову у цій справі задовольнити.
Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Ленінського (нова назва - Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 у справі № 335/170/25, в частині накладання арешту на: 
= квартиру, загальною площею 43.8 кв. м, житловою площею 29.4 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 621821146101,
-та квартиру, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 194338546101, 
в іншій частині заходи забезпечення позову залишити без змін.
Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_8 , тел. НОМЕР_2 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 , електронний кабінет ЄСІТС - наявний 
Боржник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_9 , тел. НОМЕР_4 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_4 , електронний кабінет ЄСІТС - наявний 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, 11.02.2026 року, підлягає негайному виконанню з дня її ухвалення 11.02.2026 року, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, оскарження цієї постанови в касаційному порядку не зупиняє її виконання.
Повна постанова апеляційним судом складена 12.03.2026 року, оскільки у період з 16.02.2026 року по 02.03.2026 року суддя-доповідач перебувала у відпустці.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А. 	Трофимова Д.А.