ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2333/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,
при секретарі судового засідання: Фещук В.М.,
за участю представників:
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" – Клачок Б.О.,
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Геокварц" – Грубнік В.І.,
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Краншип" – участі не брали,
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" – Михайлова Ю.О.,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія"
на рішення Господарського суду Одеської області від 03.10.2025, прийняте суддею Петренко Н.Д., м. Одеса, повний текст складено 13.10.2025,
у справі №916/2333/24
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія"
до відповідачів: 
-Товариства з обмеженою відповідальністю "Геокварц";
-Товариства з обмеженою відповідальністю "Краншип";
-Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна"
про стягнення 1 100 000 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Геокварц", Товариства з обмеженою відповідальністю "Краншип" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна", в якому просило стягнути з відповідачів солідарно в рівних частинах на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 1100000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані заподіянням позивачу матеріальної шкоди внаслідок знищення відповідачами належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" майна, а саме: шнекового транспортера, як частини зернопереробного комплексу літ. "Ц", розташованого за адресою: Одеська обл., м. Кілія, вул. Портова, 4.
За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 03.06.2024 відкрито провадження у справі №916/2333/24.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.10.2025 у справі №916/2333/24 (суддя Петренко Н.Д.) у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі; судові витрати зі сплати судового збору покладено на позивача.
Судове рішення мотивоване недоведеністю позивачем наявності складу господарського (цивільного) правопорушення, існування якого є необхідною умовою для настання відповідальності відповідачів шляхом відшкодування збитків (матеріальної шкоди).
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 03.10.2025 у справі №916/2333/24 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Зокрема, скаржник наголошує на тому, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Краншип", діючи узгоджено, безпідставно встановили паркан уздовж зернопереробного комплексу літ. "Ц" та вантажного складу літ. "Г", чим фактично заблокували доступ позивача до власного майна, після чого із залученням підрядника – Товариства з обмеженою відповідальністю "Геокварц" здійснили демонтаж складу літ. "Г" та знищення шнекового транспортеру, який є власністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" і функціонально пов`язаний із зернопереробним комплексом, про що відповідачі були обізнані. Водночас, апелянт стверджує про те, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку стосовно відсутності у матеріалах справи доказів знищення шнекового транспортеру, посилаючись на заяву свідка, яка подана з порушенням строку, не відповідає вимогам процесуального закону та містить внутрішні суперечності, а також про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надані позивачем експертні висновки та інші докази на підтвердження вартості знищеного майна, яка становить 1100000 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 15.12.2025 (вх.№4370/25/Д2 від 16.12.2025) Товариство з обмеженою відповідальністю "Геокварц" просить у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" відмовити, а рішення Господарського суду Одеської області від 03.10.2025 у справі №916/2333/24 – залишити без змін, посилаючись на те, що майно позивача не було знищене внаслідок дій відповідачів, поведінка останніх не була протиправною і сам позивач не вжив заходів для збереження свого майна під час будівельних робіт. Крім того, на переконання Товариства з обмеженою відповідальністю "Геокварц", сукупність наявних у матеріалах справи доказів спростовує твердження позивача щодо знищення шнекового транспортеру та завдання матеріальної шкоди відповідачами.
16.12.2025 до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" надійшов відзив на апеляційну скаргу б/н від 15.12.2025 (вх.№4370/25/Д3 від 16.12.2025), в якому останнє просить у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" відмовити, а оскаржуване рішення – залишити без змін, стверджуючи про недоведеність позивачем складу господарського (цивільного) правопорушення, оскільки позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не підтверджено ні факт знищення відповідачами шнекового транспортеру, ні обґрунтованість розміру заявленої до стягнення матеріальної шкоди.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Поліщук Л.В., Богатиря К.В. від 01.12.2025 у справі №916/2333/24 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження.
В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" на рішення Господарського суду Одеської області від 03.10.2025 у справі №916/2333/24 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, та призначено дану справу до розгляду на 11.02.2026 об 11:30.
У судовому засіданні 11.02.2026 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" підтримав апеляційну скаргу; представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Геокварц" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" висловили заперечення проти її задоволення; представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Краншип" участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.9 а.с.114).
Товариство з обмеженою відповідальністю "Краншип" своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалося, відзив на апеляційну скаргу не надало, що згідно з частиною третьою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №346975519 від 18.09.2023 вбачається, що комплекс будівель та споруд загальною площею 5179,4 кв.м за адресою: Одеська обл., Кілійський район, м. Кілія, вул. Железнякова, 4, зареєстровано на праві спільної часткової власності наступним чином:
1) 93/100 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" на підставі договору купівлі-продажу (серія та номер: 1376; виданого 14.04.2023; видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н.А.) та акту приймання-передачі (серія та номер: 692, виданого 24.08.2023, видавники: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна"), до складу яких входять: адмінбудівля літ. "А" загальною площею 478,5 кв.м, теплиця літ. "В" загальною площею 121 кв.м, склад літ. "Г" загальною площею 925,6 кв.м, магазин літ. "Е" загальною площею 65,4 кв.м, гараж літ. "Ж-Ж1-Ж2" загальною площею 570,5 кв.м, спортивний зал літ. "З" загальною площею 58,6 кв.м, теслярні майстерні літ. "И" загальною площею 99,9 кв.м, склад РБГ літ. "К" загальною площею 190,7 кв.м, радіостанція літ. "Л-Л1" загальною площею 239,5 кв.м, матеріальний склад літ. "Н" загальною площею 575 кв.м, матеріальний склад літ. "М" загальною площею 91,6 кв.м, мехмайстерні літ. "О-О1-О2" загальною площею 206,1 кв.м, мехмайстерні літ. "П" загальною площею 220,7 кв.м, такелажна літ. "Р" загальною площею 165,2 кв.м, прохідна літ. "Т" загальною площею 20,8 кв.м, склад літ. "У" загальною площею 354,9 кв.м, насосна літ. "Ф" загальною площею 29,3 кв.м, цементний склад літ. "Ш" загальною площею 48,2 кв.м, будівля літ. "Щ" загальною площею 13,3 кв.м, матеріальний склад літ. "Э" загальною площею 139,5 кв.м, заправна літ. "Ю", навіс з бензоколонкою літ. "Я", склад літ. "1А", навіс літ. "1Б", убиральня літ. "1В", убиральня літ. "1Г", склад літ. "1Д", такелажний склад літ. "1Е", склад літ. "1Ж", склад "1З", навіс літ. "1И", вагова літ. "1К", навіс літ. "1Л", насосна літ. "1М", трансформаторна літ. "1Н", склад літ. "1О", склад літ. "1П", БСУ літ. "1Р", тир літ. "1С", убиральня літ. "1Т", навіс літ. "1У", склад палива літ. "1Ф", склад літ. "1Х", надвірні споруди №1-11, 31-47, виробничі споруди №12-14, 17-30, надвірні споруди ІІ-ІІІ (загальною площею 4614,3 кв.м);
2) 6/100 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Морський порт Дунай-Кілія" на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна (серія та номер: б/н, виданого 19.10.2022, видавники: Товариством з обмеженою відповідальністю "Ларнс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Морський порт Дунай-Кілія"), до складу яких входять: санпропускник з котельнею літ. "Б-Б1" площею 163,5 кв.м; павільйону морвокзалу літ "Х" площею 177,1 кв.м (загальною площею 340,6 кв.м);
3) 1/100 за державою на підставі технічного паспорту (серія та номер: TI01:8283-3689-3152-6020, виданий 12.12.2022, документ отримано з ЄДЕССБ), ухвали Господарського суду Одеської області від 27.12.2018 у справі №916/3270/15 та рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2015 у справі №916/3270/15, до складу якої входить: причал №16, виробничі споруди №15, надвірні споруди №48, надвірні споруди (мощення) I.
10.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" ("Орендар") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Морський порт Дунай-Кілія" ("Орендодавець") укладено договір оренди нерухомого майна №7747/2023, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 5.1 якого Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар прийняти у строкове платне користування майно на умовах цього договору. Орендодавець має право надання майна в оренду на підставі права спільної часткової власності – володіє 6/100 частинами комплексу будівель і споруд, які знаходяться за адресою: Одеська обл., м. Кілія, вул. Портова (у минулому – Железнякова), 4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 107418151223), які складаються з санпропускника з котельнею літ. "Б-Б1" площею 163,5 кв.м; павільйону морвокзалу літ. "Х", площею 177,1 кв.м, що підтверджується актами державного виконавця про проведені прилюдні торги від 01.03.2007 при придбанні безпосередньо об`єктів нерухомості фізичною особою ОСОБА_1 , за яким в подальшому зареєстровано право власності на 6/100 частин вищевказаного комплексу будівель та споруд; рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 15.03.2007 у справі №2-818/2007; договором купівлі-продажу частини комплексу будівель та споруд від 29.11.2007, посвідченого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №8368; свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.07.2019, виданого державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса, зареєстровано в реєстрі за №1-673 та виданого попередньому власнику – Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛАРНС"; актом приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський порт Дунай-Кілія" від 19.10.2022, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №№3746, 3747; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №313776987 від 31.10.2022. Строк оренди майна діє з моменту підписання договору і до 10.02.2026.
04.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Краншип" ("Орендар") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" ("Орендодавець") укладено договір оренди нерухомого майна №04/09-23, відповідно до пунктів 1.1, 1.4 якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно – склад загальною площею 925,6 кв.м, літера "Г" за адресою: м. Кілія, вул. Портова, 4 (об`єкт оренди). Об`єкт оренди передається пошкодженим (балка перекриття), а відтак Орендарю надані права щодо проведення ремонту, капітального ремонту або реконструкції об`єкта оренди на умовах, викладених у пункті 2 цього договору.
У підпункті 2.1.3 пункту 2.1 договору оренди нерухомого майна №04/09-23 від 04.09.2023 вказано, що з метою проведення капітального ремонту чи здійснення реконструкції об`єкта оренди Орендарю надане право укласти відповідні підрядні договори з третіми особами на умовах, встановлених на власний розсуд Орендаря. З моменту укладання цих договорів Орендар несе повну матеріальну відповідальність за порушення містобудівного законодавства, яке регулює відповідні роботи, проведення яких буде здійснювати Орендар.
06.09.2023 о 00:42 по території портопункту Кілія було нанесено ворожий удар за допомогою БПЛА збройних сил Російської Федерації, внаслідок чого у зв`язку з вибухом відбулось пошкодження матеріальних цінностей та об`єктів, які перебували на території відповідного портопункту, у тому числі і складу літ. "Г" (руйнування даху, перекриття, знесені ворота, пошкодження несучих конструкцій, обвалення цегляної стіни тощо), що зафіксовано оформленим комісією Державного підприємства "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ" актом №02 від 07.09.2023, а також відображено у технічному звіті №86-10-23-ТЗ, складеному будівельним експертом Євченко Т.Т. на підставі проведеного обстеження технічного стану будівлі складу "Г". Крім того, у зазначеному технічному звіті вказано, що на момент обстеження об`єкт не експлуатується у зв`язку з обстрілом, внаслідок якого зруйновано будівлю; результати обстеження свідчать про різний ступінь пошкоджень і руйнацій конструкцій, деталей, елементів приміщень; "крихкий" характер руйнувань та остаточно втрачена можливість нормальної реалізації захисник функцій конструкцій стін, а також значним чином пошкоджені дерев`яні стропильні ферми покрівлі, не гарантують цілісність конструкцій до проведення їх ремонту, підсилення або заміни; необхідно вжити заходи, які унеможливлюють обвалення до проведення ремонту; загальний технічний стан складу "Г" – аварійний; фізичний знос складає 85%, категорія технічного стану – 4.
В адресованих Товариству з обмеженою відповідальністю "Краншип" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" повідомленнях №06 від 08.09.2023 та №07 від 08.09.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" зазначило, що внаслідок атаки БПЛА було пошкоджено склад "Г", який більше не підлягає експлуатації через загрози обвалення даху та несучих стін, що, у свою чергу, несе загрозу для здоров`я та життя працівників порту та господарюючих суб`єктів, що здійснюють господарську діяльність на території порту. Даними повідомленнями також доведено до відома стивідорних компаній про прийняте рішення щодо проведення капітального ремонту складу "Г" та запланованих робіт щодо демонтажу даху, стін, виконання інших робіт та вивозу будівельного сміття і очищення території, у зв`язку з чим на території порту буде знаходиться будівельна техніка та будівельники, які здійснюватимуть усунення наслідків прильоту ворожих БПЛА, тому з метою збереження рухомого майна запропоновано прибрати його з території порту, надавши дирекції порту чіткий перелік зазначеного майна.
12.09.2023 повідомлення аналогічного змісту було направлено на адресу Державного підприємства "Адміністрація морський портів України".
В подальшому 19.09.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краншип" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" з повідомленнями №19-09/01 та №19-09/02, в яких вказано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" у зв`язку з набуттям у власність єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ" проводить інвентаризацію придбаного рухомого та нерухомого майна, у зв`язку з чим з метою недопущення порушення прав власності третіх осіб запропоновано тимчасово вивезти рухоме майно за межі території порту та надати відповідні підтверджуючі документи на таке майно щодо їх приналежності відповідній стивідорній компанії.
За результатами опрацювання відповідного повідомлення Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" надало відповідь №579-09/23 від 21.09.2023, в якій зазначило, що останнє є портовим оператором та користувачем 6/100 будівель та споруд, які перебувають на території портопункту Кілія (санпропускника з котельнею "Б-Б1" та павільйону морвокзалу "Х"), а також іншого майна, зокрема, ангару, зернопереробного комплексу та вагової, при цьому, враховуючи специфіку господарської діяльності позивача, як портового оператора, у нього існує необхідність у постійному безперервному використанні рухомого майна та техніки, що знаходяться на території портового пункту Кілія на законних підставах, тому вивіз вищезазначеного майна за територію портового пункту (вул. Портова, 4), як того вимагає Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна", є неможливим, оскільки зазначене повністю заблокує господарську діяльність позивача та спричинить йому значних матеріальних збитків. Водночас у даній відповіді позивач наголосив на тому, що зобов`язується сприяти новому власнику єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ" у реалізації його прав шляхом надання усіх необхідних документів (у тому числі, підтверджуючих право власності та/або користування рухомим майном) та особистої участі уповноваженої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" у необхідних процедурах з метою визначення майна, належного позивачеві, у зв`язку з чим позивач просив Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" призначити відповідальну особу, дату і час проведення інвентаризації рухомого і нерухомого майна, про що письмово або у телефонному режимі повідомити позивача.
10.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" ("Замовник") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Краншип" ("Уповноважений замовника") укладено договір про делегування функцій замовника для реалізації проекту№10-10/23, відповідно до якого Замовник делегує, а Уповноважений замовника бере на себе функції Замовника щодо реалізації проекту з відновлення конструкцій та забезпечення безпечної експлуатації будівлі складу літ. "Г" за адресою: Одеська обл., Ізмаїльський район, Кілійська територіальна громада, м. Кілія, вулиця Железнякова (вулиця Портова), 4, що включають у себе виконання комплексу підготовчих робіт, робіт з демонтажу потенційно небезпечних ділянок стін та покрівлі складу, будівельно-монтажних робіт з капітального ремонту та реконструкції, заміну конструктивних елементів на сучасні матеріали, пусконалагоджувальних і спеціальних робіт з будівництва, проектування інженерних мереж та транспортної інфраструктури.
12.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Краншип" ("Замовник") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Геокварц" ("Підрядник") укладено договір підряду №12/10-2023, за умовами якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, Підрядник бере на себе зобов`язання виконати роботи: "Виконання робіт з демонтажу потенційно небезпечних ділянок стін та покрівлі складу з метою подальшого відновлення конструкцій та забезпечення безпечної експлуатації" за адресою: Одеська обл., м. Кілія, вул. Портова, 4 відповідно до затвердженого сторонами технічного завдання (додаток №1), а Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.
15.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Краншип" ("Замовник") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Геокварц" ("Підрядник") укладено договір підряду №1/11-2023, згідно з яким Підрядник бере на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконати роботи: "Капітальний ремонт будівлі складу літ. "Г" за адресою: Одеська обл., м. Кілія, вул. Портова, 4" відповідно до проектної документації, реєстраційний номер РD:6295-1586-8530-4381, а Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.
24.11.2023 позивач звернувся до Відділення поліції №1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" демонтажу складу "Г" на території порто-пункту Кілія порту Усть-Дунайськ, в якому наявний належний Товариству з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" шнековий транспортер, та не допущення працівників позивача до належного йому майна.
За вищенаведеною заявою 10.12.2023 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджується відповідним витягом (кримінальне провадження 12023167150000111.
29.11.2023 в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва було зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт №ІУ051231129783 (вид будівництва – капітальний ремонт; назва об`єкта будівництва – капітальний ремонт будівлі складу літ. "Г" за адресою: Одеська обл., Ізмаїльський район, Кілійська територіальна громада, м. Кілія, вул. Железнякова (вул. Портова), 4.
15.12.2023 представником позивача – адвокатом Клачок Б.О. проведено огляд території портового пункту Кілія порту Усть-Дунайськ за адресою: м. Кілія, вул. Портова, 4, за результатами якого адвокатом складено відповідний акт, додатком до якого є фототаблиця.
У матеріалах справи також містяться:
-балансова довідка Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" №23/05-2024 від 23.05.2024;
-технічний звіт за результатами обстеження та оцінки технічного стану будівельних конструкцій споруди зернопереробного комплексу (літ."Ц"), розташованій за адресою: Одеська обл., Кілійський р-н, м. Кілія, вул. Портова, 4 для її паспортизації від 26.08.2019, складений Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогазтехсервіс";
-висновок судової будівельно-технічної експертизи №39/23 від 18.09.2023, що виконана судовим експертом Рапачем К.В. на замовлення позивача, відповідно до якого при проведенні дослідження встановлено, що шнековий транспортер, який проходить через склад літ. "Г" є невід`ємною частиною зернопереробного комплексу літ. "Ц", фактично зернопереробний комплекс літ. "Ц" не може функціонувати без даного шнекового транспортера та забезпечувати безперервність циклу, демонтаж шнекового транспортера зі складу літ. "Г" призведе до втрати функціонального призначення та виробничого циклу;
-висновок судової оціночно-будівельної експертизи №40/23 від 11.03.2024, що виконана судовим експертом Рапачем К.В. на замовлення позивача, згідно з яким відповідно до проведеного дослідження визначена ринкова вартість дохідним підходом об`єкта дослідження – будівлі та споруди, розташовані на території порто-пункту Кілія порту Усть-Дунайськ, Одеська область, Кілійський р-н, м. Кілія, вул. Портова (в минулому Железнякова), 4, а саме: ангар, літ. "Ч" (одноповерхова арочна, каркасна споруда прямокутної форми), загальною площею 521,5 кв.м, висотою 11 м; будівля вагової, літ. "С" (одноповерхова споруда з технологічним напрямком, яка складається з двох частин: операторської, площею 9,29 кв.м, висотою 2,3 м та навісу, де розташована вагова платформа), площею 76,41 кв.м, висотою 4,3 м, загальна площа тимчасової споруди 85,7 кв.м; будівля зернопереробного комплексу, літ. "Ц" (естакада для розміщення вантажно-розвантажувального обладнання, прямокутна різнорівнева каркасна споруда, що складається з декількох частин: пульту керування, підйомної платформа, прийомного бункеру, двох рамп (в`їзд-виїзд), висота підйомної 1,8 м, висота приміщення, де розташований прийомний бункер, від 4 м до 4,6 м, висота приміщення, де розташований пульт керування, 3,1 м, висота рампи (в`їзд-виїзд) 1,8 м), а також транспортерна лінія у напрямках "Ангар", "Склад №1/№2", "На воду", загальною довжиною 125 м, загальна площа тимчасової споруди 364,5 кв.м), шнек, що проходить через склад літ. "Г", та яка складає 56106360 грн.
Решта наявних у матеріалах справи доказів до уваги не приймаються і під час розгляду справи не враховуються, оскільки вони подані з порушенням вимог статті 80 Господарського процесуального кодексу України, а саме: з пропуском встановленого процесуальним законом строку (позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, відповідач – разом з поданням відзиву) за відсутності поважних причин для цього та без попереднього письмового повідомлення суду про неможливість подання таких доказів у встановлений законом строк з об`єктивних причин, як того вимагають імперативні приписи частини четвертої вказаної норми.
Предметом спору у даній справі є вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів 1100000 грн матеріальної шкоди, завданої знищенням належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" майна, а саме: шнекового транспортера, як частини зернопереробного комплексу літ. "Ц", розташованого за адресою: Одеська обл., м. Кілія, вул. Портова, 4.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з недоведеності позивачем наявності складу господарського (цивільного) правопорушення, існування якого є необхідною умовою для настання відповідальності відповідачів шляхом відшкодування збитків (матеріальної шкоди).
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про наявність підстав для відмови у задоволенні позову з огляду на наступне.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
За приписами частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Тобто, збитки – це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби не поведінка боржника.
Відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною (універсальною) саме в силу положень статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. 
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Відсутність хоча б одного із зазначених елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Отже, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, факт протиправної поведінки відповідача, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та заподіяними збитками. Відповідачу, в свою чергу, потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.
При цьому господарському суду слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (статті 623 Цивільного кодексу України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 Цивільного кодексу України).
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 24.07.2018 у справі №916/2408/17.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до частин першої, другої якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди так званої "деліктної шкоди". Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди вказаної статті є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим).
Загальне правило вказаної статті встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.
Таким чином, для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 Цивільного кодексу України господарському суду необхідно встановити такі факти:
-неправомірність поведінки особи (неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, яка не відповідає вимогам закону, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії);
-наявність шкоди (під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права; у правовідносинах, що розглядаються, шкода – це фактично міра відповідальності);
-причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою (є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди);
-вина завдавача шкоди (за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону, обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від її вини).
Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 12.11.2019 у справі №914/2436/18.
Частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). 
У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.
Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, втрачає сенс.
Як зазначалося вище, підставою позову у цій справі визначено завдання Товариству з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" матеріальної шкоди (збитків) внаслідок знищення шнекового транспортера, у зв`язку з чим, враховуючи коло обставин, які входять до предмету доказування, позивачеві першочергово необхідно довести факт наявності у нього права власності на відповідне майно.
Проте, доводи позивача стосовно того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" набуло право власності на спірний шнековий транспортер шляхом внесення його до статутного капіталу ОСОБА_2 , який, у свою чергу, придбав зазначене майно на підставі договору купівлі-продажу №26/9 від 26.09.2022, апеляційним господарським судом оцінюються критично, з огляду на наступне.
За положеннями статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.
Як роз`яснив Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.1999 №10-рп/99 (справа №1-6/99), положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким "державною мовою в Україні є українська мова", треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).
Відповідно до статті 10 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою. 
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою. 
Частиною першою статті 14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" визначено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. 
В силу частини шостої статті 13 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.
За умовами частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
При цьому до письмових доказів, викладених недержавною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат". Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається, і закінчуватися підписами. Під текстами оригіналу та перекладу вміщується підпис перекладача у разі здійснення перекладу перекладачем. Посвідчувальний напис викладається під текстами документа і перекладу з нього. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою.
Таким чином, докази, не перекладені з російської мови (недержавної мови) на українську мову та не засвідчені належним чином у порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат" не є належними документами, оскільки не оформлені в установленому законом порядку.
Саме такий висновок Верховного Суду викладений в постановах від 20.06.2019 у справі №910/4473/17 та від 12.03.2025 у справі №910/20940/21(910/19964/23).
Однак, Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" до суду першої інстанції подано копію укладеного між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством "Елеватормельмаш" договору купівлі-продажу №26/9 від 26.09.2022, який складений іноземною мовою (російською), і при цьому позивачем не надано його засвідчений у встановленому законом порядку переклад українською мовою, а тому вказаний документ не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ, що унеможливлює його дослідження при вирішенні спору по суті. Поряд з цим, позивачем не було обґрунтовано та не було доведено існування об`єктивної неможливості подання перекладу зазначеного документу українською мовою, тому Південно-західний апеляційний господарський суд не надає правової оцінки відповідному документу як доказу у справі.
Щодо наданого позивачем акту приймання-передачі майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" б/н від 18.09.2019 колегія суддів зазначає, що зі змісту останнього не вбачається передача позивачеві шнекового транспортеру, як окремої речі (рухомого майна), натомість в акті зазначено про внесення до статутного капіталу, зокрема, будівлі зернопереробного комплексу (літ. "Ц") у вигляді естакади для розміщення вантажно-розвантажувального обладнання, прямокутної різнорівневої каркасної споруди, що складається із декількох частин: пульт керування, підйомна платформа, прийомний бункер, дві рампи (в`їзд-виїзд). 
У справах про відшкодування шкоди, заподіяної майну, об`єкт шкоди має бути чітко індивідуалізований. Позивач повинен довести, що саме конкретна річ, яка має визначені індивідуальні ознаки (марка, модель, серійний номер, технічні характеристики, рік випуску, ступінь зносу тощо), була знищена або пошкоджена. Проте, матеріали справи не містять належних доказів, які б дозволяли однозначно встановити індивідуальні ознаки спірного шнекового транспортера, його технічні параметри, ступінь фізичного зносу та стан на момент коли, за твердженням позивача, його було знищено відповідачами. 
Твердження позивача про те, що спірний шнековий транспортер функціонально пов`язаний з зернопереробним комплексом (літ. "Ц"), жодним чином не підтверджують право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" на шнековий транспортер, розташований у складі літ. "Г", належному на праві власності іншій юридичній особі – Товариству з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна", оскільки позивачем не подано до суду першої інстанції жодного доказу на підтвердження існування правових підстав для розміщення свого шнекового транспортеру у складі літ. "Г". Відтак Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" не доведено, що шнековий транспортер у складі зернопереробного комплексу (літ. "Ц") є тим самим транспортером, який розташовувався у складі літ. "Г". 
Посилання апелянта на висновок судової будівельно-технічної експертизи №39/23 від 18.09.2023, складений судовим експертом Рапачем К.В. на замовлення позивача, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки висновок експерта відповідно до процесуального закону є одним із засобів доказування та спрямований на встановлення обставин, що потребують спеціальних знань, однак не є правовстановлюючим документом та не може підтверджувати виникнення або наявність речового права. Питання набуття права власності вирішується судом на підставі правочинів та інших юридичних фактів, підтверджених належними та допустимими доказами. Відсутність у матеріалах справи правовстановлюючих документів на спірний шнековий транспортер не може бути компенсована висновком експерта, який за своєю правовою природою не створює і не посвідчує право власності.
Доводи скаржника про те, що обставина належності йому на праві власності шнекового транспортера, розміщеного у складі літ. "Г", є преюдиційною, оскільки встановлена в межах розгляду інших судових справ (№916/2514/21, №916/3971/21, №916/2925/21, №916/1828/22), є необґрунтованими та спростовуються змістом відповідних судових рішень, які прийняті у вказаних справах і не містять висновку про наявність речового права Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" саме на вищенаведене майно.
Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, склад літ. "Г" є окремим об`єктом нерухомості, що не входить до складу зернопереробного комплексу літ. "Ц", і фізично відокремлений від нього.
Відповідно до загального принципу цивільного права, закріпленого у статті 13 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права на власний ризик. Розміщення обладнання у приміщенні іншого власника без належного правового титулу покладає на таку особу ризик несприятливих наслідків, пов`язаних із реалізацією власником своїх прав щодо відповідного об`єкта нерухомості. У таких випадках особа не може посилатися на власну ініціативу розміщення майна як на правову підставу для захисту своєї власності.
Посилання позивача на те, що чинним судовим рішенням у справі №916/4327/23 встановлено сервітут щодо вантажного складу літ. "Г", який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна", для встановлення та доступу і обслуговування Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" шнекового транспортеру, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки зазначене судове рішення про встановлення сервітуту набрало законної сили 03.06.2024, у той час як стверджувані позивачем обставини пошкодження шнекового транспортеру відбувалися у вересні-листопаді 2023 року, тобто значно раніше за встановлення сервітуту, у зв`язку з чим відповідне судове рішення станом на момент виникнення спірних правовідносин не могло бути правовою підставою для встановлення у складі літ. "Г" належного позивачеві майна.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні та позивачем до місцевого господарського суду не подано належних та допустимих у розумінні процесуального закону доказів як на підтвердження наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" права власності на шнековий транспортер, про знищення якого стверджує вказане товариство, так і на підтвердження існування правових підстав для розміщення майна позивача у складі літ. "Г", належному на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" і водночас на праві оренди – Товариству з обмеженою відповідальністю "Краншип".
Крім того, не доведено позивачем також і факту знищення відповідачами шнекового транспортера, розташованого у складі літ. "Г", адже надані до суду першої інстанції відеозаписи свідчать про те, що частини обладнання, що залишилися після влучання БПЛА, було демонтовано під час проведення будівельних робіт з капітального ремонту зазначеного складу. При цьому жодного доказу, який би відображав технічний стан демонтованого обладнання (шнекового транспортера) та можливість його подальшої експлуатації, Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" до Господарського суду Одеської області не подано.
У юридичному розумінні знищення речі ототожнюється з припиненням її існування як індивідуально визначеного об`єкта матеріального світу. Сам факт демонтажу або переміщення речі не свідчить про її знищення, тим більше, що матеріали справи не містять доказів фізичного руйнування обладнання, що було демонтовано зі складу літ. "Г", його утилізації чи втрати індивідуально визначених ознак. Тобто позивач не довів, що відповідне обладнання, розташоване у складі літ. "Г", не збереглося фізично та не може бути використано за призначенням або відновлено.
За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту завдання йому матеріальної шкоди, що є обов`язковим елементом у складі господарського (цивільного) правопорушення, без якого застосування відповідальності у вигляді збитків неможливе.
Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" про протиправність поведінки відповідачів також відхиляються колегією суддів, оскільки пошкодження складу літ. "Г", в якому, за твердженням позивача, розміщувався шнековий транспортер, відбулося 06.09.2023 внаслідок ворожого удару БПЛА збройних сил Російської Федерації, що підтверджується оформленим комісією Державного підприємства "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ" актом №02 від 07.09.2023, а також відображено у технічному звіті №86-10-23-ТЗ, складеному будівельним експертом Євченко Т.Т. на підставі проведеного обстеження технічного стану будівлі складу "Г". Поряд з цим, позивачем не надано жодного доказу, який би свідчить про те, що вищенаведений шнековий транспортер було пошкоджено саме внаслідок дій (бездіяльності) відповідачів, у тому числі у процесі його демонтажу та/або здійснення капітального ремонту пошкодженої будівлі складу літ. "Г".
Реалізація власником повноважень щодо здійснення капітального ремонту та демонтажу аварійної будівлі сама по собі не є протиправною, якщо такі дії здійснюються з дотриманням вимог законодавства. Матеріалами справи підтверджено, що демонтаж складу літ. "Г" здійснювався у зв`язку з його аварійним станом після ворожого удару БПЛА на підставі відповідного технічного звіту та з повідомленням компетентного органу про початок виконання будівельних робіт. За таких обставин, дії відповідачів були спрямовані на усунення наслідків надзвичайної ситуації та сприяння безпеці, а тому не можуть кваліфікуватися як протиправні.
Твердження позивача щодо безпідставності встановлення паркану уздовж вантажного складу літ. "Г" не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки, по-перше, Державне підприємство "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ", як користувач відповідної земельної ділянки на території порто-пункту Кілія, листом №933/01/04-23 від 10.10.2023 надав дозвіл на облаштування об`єктивних технічних засобів безпеки (захисного огородження) з метою проведення аварійного ремонту складу, зруйнованого після влучання ворожого БПЛА, та дотримання умов безпеки і охорони праці на території вказаного порто-пункту; по-друге, предметом спору є вимога про стягнення матеріальної шкоди (збитків), а не про усунення Товариству з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" перешкод у користуванні майном.
Отже, протиправність поведінки відповідачів, як елемент складу господарського (цивільного) правопорушення, Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" за допомогою належних і допустимих доказів також не доведена.
Суд апеляційної інстанції також наголошує на тому, що причинно-наслідковий зв`язок у складі господарського (цивільного) правопорушення має бути прямим, безпосереднім та доведеним належними доказами. Відповідальність за завдання шкоди можлива лише у випадку, коли конкретна дія або бездіяльність відповідача безпосередньо призвела до настання негативних наслідків, а між дією та шкодою існує чітка, логічно обґрунтована причинно-наслідкова ланка. Гіпотетичні, опосередковані або сумнівні зв`язки не створюють підстав для застосування деліктної відповідальності. Більше того, деліктна відповідальність виключається у випадках, коли шкода стала наслідком дії непереборної сили або обставин, що об`єктивно не залежать від волі відповідача, оскільки неможливо покладати відповідальність на особу за те, що вона не могла запобігти.
Встановлені судом обставини пошкодження будівлі внаслідок ворожого удару БПЛА свідчать про наявність надзвичайних та невідворотних обставин, які не перебувають у причинному зв`язку з діями відповідачів, що додатково виключає можливість покладення на них деліктної відповідальності.
Стосовно розміру заявленої до стягнення суми збитків Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає наступне.
За змістом статей 22, 1166 Цивільного кодексу України відшкодуванню підлягають реальні збитки, розмір яких має бути доведений з урахуванням ринкової вартості майна на момент втрати.
Передумовою правильного розрахунку суми збитків є визначення цін, виходячи з яких здійснюється розрахунок. При визначенні розміру збитків враховуються ринкові ціни на товари, послуги, роботи.
У цивільному законодавстві відсутнє уніфіковане поняття ринкової ціни. При цьому, у статті 14 Податкового кодексу України ринкова ціна визначається як ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.
Наданий Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" висновок виконаної судовим експертом Рапачем К.В. на замовлення позивача судової оціночно-будівельної експертизи №40/23 від 11.03.2024 не містить відомостей про ринкову вартість шнекового транспортеру, розташованого у будівлі складу літ. "Г".
Колегія суддів вбачає, що сума матеріальної шкоди визначена позивачем на підставі довідки щодо його балансової вартості, яка відображає облікову вартість майна за бухгалтерськими правилами без урахування реального стану та ринкової кон`юнктури, у зв`язку з чим відповідний документ не підтверджує реальну ринкову вартість майна на момент його пошкодження чи втрати. Балансова вартість майна визначається саме за бухгалтерськими правилами і може значно відрізнятися від ринкової, оскільки не враховує знос, попит та пропозицію, наявність замінних товарів та актуальні ринкові ціни. Встановлення суми збитків на основі балансової вартості не відповідає меті цивільної відповідальності – відшкодувати реально понесені втрати.
Ринкова вартість враховує актуальні ціни на аналогічні товари або обладнання на відкритому ринку; технічний стан та функціональні характеристики майна; ступінь фізичного та морального зносу; умови можливості реалізації або відновлення майна; економічні та регіональні фактори, що впливають на ціну об`єкта. Балансова вартість, натомість, визначається за внутрішніми бухгалтерськими методиками і відображає лише залишкову або первісну вартість майна.
Відшкодування збитків у цивільному та господарському праві ґрунтується на принципі відновлення того стану, який існував би у разі відсутності порушення. Основою для визначення розміру збитків є ринкова вартість майна, оскільки саме вона відображає реальні економічні втрати власника, можливість реалізації або відновлення об`єкта на ринку. Балансова або облікова вартість не відповідає зазначеним критеріям, адже є внутрішнім бухгалтерським показником, що враховує лише первісну або залишкову вартість майна за документами підприємства, тому визначення збитків на підставі балансової вартості є формальним.
Однак, у матеріалах справи відсутні та позивачем до місцевого господарського суду не подано жодного доказу на підтвердження ринкової вартості спірного шнекового транспортеру.
При цьому недоведеність розміру збитків, заявлених до стягнення, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні відповідної позовної вимоги безвідносно до решти встановлених судом обставин.
З огляду на викладене, беручи до уваги недоведеність позивачем факту заподіяння йому матеріальної шкоди, протиправності поведінки відповідачів, існування причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідачів та стверджуваною шкодою, а також розміру заявлених до стягнення збитків, які виступають обов`язковими елементами складу цивільного (господарського) правопорушення, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити щодо формулювання позивачем позовної вимоги у вигляді заявлення до стягнення з відповідачів шкоди солідарно в рівних частинах.
Відповідно до статей 540-544 Цивільного кодексу України законом передбачено два різні види множинності осіб у зобов`язанні: часткову та солідарну відповідальність.
Згідно з правилами статті 540 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства, тобто при частковому обов`язку кожен боржник відповідає у визначеній частці. Натомість відповідно до приписів статті 542 Цивільного кодексу України у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі, тобто кредитор має право вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Отже, солідарна відповідальність не передбачає обмеження відповідальності кожного боржника рівною частиною перед кредитором, оскільки кожен із солідарних боржників відповідає за весь обсяг зобов`язання.
Питання розподілу часток між боржниками виникає лише у регресних правовідносинах після виконання зобов`язання одним із них (стаття 544 Цивільного кодексу України).
Вказане свідчить про те, що прохальна частина позовної заяви про стягнення з відповідачів солідарно в рівних частинах суми шкоди містить вимогу, яка поєднує в собі взаємовиключні способи відповідальності, що не відповідає правовій природі солідарного та часткового обов`язку, при цьому в силу процесуального закону суд позбавлений права самостійно (замість позивача) обирати який саме з двох видів множинності осіб у зобов`язанні має бути застосований (у разі наявності підстав для задоволення позовних вимог), що залишилось поза увагою скаржника.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.
Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 03.10.2025 у справі №916/2333/24 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.
Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 03.10.2025 у справі №916/2333/24 – без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 12.02.2026.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук