ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
14.01.2026	Справа № 910/10755/25	

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.
за участю секретаря судового засідання: Лобок К.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна Гільдія України” 
до Приватного акціонерного товариства “Холдингова компанія “Київміськбуд” 
про стягнення 1 027 753, 98 грн.

Представники учасників справи:
Від позивача:  Кушнір Р.Ю.;
Від відповідача: не з`явився. 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Будівельна Гільдія України” (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства “Холдингова компанія “Київміськбуд” (далі - відповідач) про стягнення 1 027 753, 98 грн, з яких 740 570, 98 грн сума основного боргу, 227 773, 00 грн інфляційні витрати, 59 410, 00 грн 3 % річних.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем порушено умови Договору поставки № 987/з від 27.10.2021 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін).
19.09.2025 через систему “Електронний суд” від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що видаткова накладна № 316501 від 07.02.2022 не містить підпису представника відповідача та не відповідає вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і п. 2.4. Положення, а отже, за доводами відповідача не є достовірним доказом і не підтверджує поставку товару по цій накладній.
За твердженнями відповідача, у видаткових накладних за січень 2022 року в графі отримувача міститься підпис невідомої особи, який не збігається з підписом представника відповідача Збітнєвої О.М., зразок якого міститься у довіреностях відповідача № 8881 від 01.01.2022 р. та № 8965 від 01.02.2022 р., які знаходяться у матеріалах справи. 
Крім того, відповідач зазначив, що позивач не надав товаросупровідні документи (товарно-транспортні накладні, сертифікати (паспорти) якості та гарантійні документи на Товар), які відповідно до п. 5.4. Договору засвідчують факт поставки Товару (зокрема поставку у січні 2022 року та за видатковою накладною № 316501 від 07.02.2022), а тому відповідач зазначає про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3% річних і інфляційних втрат за його несвоєчасну оплату та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд:
1. Здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження;
2. Витребувати у ТОВ “Будівельна гільдія України” для огляду в судовому засіданні оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 задоволено прохання представника відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. В порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна гільдія України” для огляду в судовому засіданні наступні документи:
- оригінали всіх видаткових накладних за січень 2022 року до договору поставки № 987/з від 27.10.2021 р.;
- довіреності ПрАТ “ХК “Київміськбуд” № 8881 від 01.01.2022; 
- довіреності ПрАТ “ХК “Київміськбуд” № 8965 від 01.02.2022.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 підготовче засідання по справі № 910/10755/25 призначено на 27.10.2025.
30.09.2025 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представник позивача заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що на підтвердження факту здійснення господарських операцій з поставки товару позивачем додано копії видаткових накладних, які складені у відповідності до ст. 9 ЗУ “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”, а посилання відповідача на відсутність зазначення на деяких накладних печатки або ПІБ є без підставними, адже за частиною третьою ст. 58 ГК України (що діяв на час підписання накладних) наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків. Відсутність ПІБ на деяких видаткових накладних не є підставою для скасування цих документів, оскільки як видно, підписи на всіх видаткових ідентичні і належать співробітнику відповідача інженеру-консультанту Збітнєвій О.М., яка в свою чергу не заперечує факт підписання документів. Окрім того, додатковими доказами наявності заборгованості є графік погашення заборгованості, підписаний (після останньої поставки) колишнім керівником Олійник Василь Івановичем 12.08.2024, по якому відповідач взяв на себе зобов`язання погасити заборгованість перед позивачем щомісячно починаючи з серпня 2024 року по березень 2025 року включно, загальна сума боргу по графіку складала 740 570,98 гривень. Сума боргу визнана і в листі від 07 квітня 2025 року №506/0/2-25 перед групою компаній згідно якого загальний борг складає 2 801 715,19 гривень, що, на думку позивача, нівелюють повністю доводи відповідача щодо відсутності боргу, а тому просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача у підготовче засідання 27.10.2025 не з`явився, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставку процесуального документа до електронного кабінету особи від 27.09.2025.
Представник позивача у підготовчому засіданні 27.10.2025 надав суду для огляду документи які витребовувались ухвалою Господарського суду від 26.09.2025.
Судом у підготовчому засіданні 27.10.2025 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 10.11.2025. 
Судом відкладено розгляд клопотання представника відповідача про призначення експертизи, яке викладено у пункті 4 відзиву на позовну заяву до встановлення фактичних обставин справи.
31.10.2025 через систему “Електронний суд” від представника позивача надійшли заперечення проти задоволення клопотання представника відповідача про призначення експертизи.
Представник відповідача у підготовче засідання 10.11.2025 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставку процесуального документа до електронного кабінету особи від 28.10.2025.
Представник позивача у підготовчому засіданні 10.11.2025 заперечив проти задоволення клопотання представника відповідача про призначення експертизи.
Судом у підготовчому засіданні 10.11.2025 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення експертизи, оскільки суд не вбачає доцільності призначення експертизи у даній справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 закрито підготовче провадження у справі № 910/10755/25 та призначено розгляд справи по суті на 08.12.2025.
Представник позивача у судовому засіданні 08.12.2025 підтримав заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача у судовому засіданні 08.12.2025 заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог.
Судом у судовому засіданні 08.12.2025 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання про оголошення перерви по розгляду справи по суті на 22.12.2025.
Представник позивача у судовому засіданні 22.12.2025 підтримав заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача у судовому засіданні 22.12.2025 заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог.
Судом у судовому засіданні 22.12.2025 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання про оголошення перерви по розгляду справи по суті на 14.01.2026.
13.01.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про відкладення судового засідання.
Представник позивача у судовому засіданні 14.01.2026 заперечив проти задоволення заяви відповідача про відкладення судового засідання.
Судом у судовому засіданні 14.01.2026 відмовлено у задоволенні заяви відповідача про відкладення судового засідання. 
Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.
Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.
Після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, оголошення перерви у судовому засіданні та час проголошення рішення в судовому засіданні 14.01.2026.
У судовому засіданні 14.01.2026 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення суду буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:

27.10.2021 між ПрАТ “ХК “Київміськбуд” (далі - Замовник) та ТОВ “Будівельна Гільдія України” (далі - Постачальник) був укладений Договір поставки № 987/з (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник в порядку і на умовах, передбачених даним Договором, протягом 2021 - 2022 років, зобов`язується поставити та передати у власність Замовника сухі будівельні суміші та лакофарбові матеріали для об?єктів Замовника, далі за текстом - Товар, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити його вартість, відповідно до умов даного Договору.
Кількість Товару, його характеристики, обумовлюються у заявках Замовника. Одержувачами Товару можуть бути підприємства Замовника. Найменування Одержувачів Замовник надсилає листом-повідомленням (п. 1.2. та п. 1.4. Договору).
Пунктом 2.4. Договору передбачено, що Постачальник зобов`язаний при постачанні Товару за цим Договором, надати сертифікат відповідності, паспорт та супровідну документацію.
Згідно з п. 3.1. Договору, загальна ціна цього Договору становить 25 000 000,00 грн, у тому числі ПДВ (20%) – 4 166 666, 67 грн.
Ціна за одиницю Товару обумовлена у Специфікації на поставку Товару (Додаток № 1 до даного Договору) та відображається у видаткових накладних Постачальника (п. 3.2. Договору).
Умовами п. 3.3. Договору передбачено, що загальна ціна Договору може бути зменшена у випадку зменшення обсягів закупівлі Товару або згідно листа-повідомлення Постачальника про зменшення ціни на Товар, відповідно до фактичних цін на момент передачі Товару Замовнику. 
Замовник має право зменшити обсяг закупівлі Товару залежно від потреб (п. 3.4. Договору).
Відповідно до п. 4.1. Договору, Замовник здійснює оплату Товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Постачальника у строк не пізніше 20 (двадцяти) календарних днів після дати поставки партії Товару Постачальником на умовах, передбачених в п. 5.4. даного Договору.
Пунктом 5.4. Договору передбачено, що датою поставки Товару вважається день, в який Товар фактично переданий від Постачальника до Замовника на місце поставки, визначене Замовником у заявці, в належній якості, кількості та з необхідним пакетом документів, до якого входять: товарно-транспортна накладна; сертифікат (паспорт) якості виробника; видаткова накладна; гарантійні документи та документи, що гарантують якість та відповідність поставленого.
Право власності на Товар виникає у Замовника з дати поставки Товару Постачальником (п. 5.5. Договору).
Згідно з п. 6.1. Договору, Замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі, відповідно до розділу 4 цього Договору, здійснювати оплату вартості Товару (пп. 6.1.1.); приймати поставлений Товар, згідно з умовами цього Договору (пп. 6.1.2.).
Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки, встановлені цим Договором та заявок Замовника (пп. 6.3.1. п. 6.3. Договору).
Відповідно до п. 9.1. Договору, сторони не несуть відповідальність за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим Договором у випадку настання форс-мажорних обставин, а саме: стихійного лиха, військових дій, терористичних актів, блокад і страйків тощо за умови, що ці обставини безпосередньо вплинули на виконання зобов`язань за цим Договором.
Сторони також не відповідають за наслідки прийняття рішень органами законодавчої, виконавчої влади, іншими державними органами, які роблять неможливими для сторін виконання своїх зобов`язань за цим Договором (п. 9.2. Договору).
Умовами п. 9.3. Договору передбачено, що якщо виконання зобов`язань за цим Договором стає неможливим через форс-мажорні обставини, сторони повинні негайно повідомити одна одну про виникнення форс-мажорних обставин та про припинення їхньої дії. У цьому випадку строк виконання зобов`язань за цим Договором відкладається пропорційно до часу дії форс-мажорних обставин.
Початок та період дії вказаних обставин підтверджує сторона, яка підпала під дію таких обставин, довідкою відповідного органу (п. 9.4. Договору).
Згідно з п. 9.5. Договору, по закінченню дії форс-мажорних обставин сторони повинні вжити всіх можливих зусиль для усунення або зменшення всіх наслідків, викликаних такими обставинами.
Цей Договір набирає чинності з дати його укладання обома сторонами і діє до 31.12.2022, але у будь - якому випадку, до повного виконання сторонами взятих на себе за цим Договором зобов`язань (п. 11.1. Договору).
Пунктом 11.2. Договору передбачено, що сторони домовились, що всі зміни до цього Договору оформлюються шляхом підписання Додаткових угод.
Невід`ємними додатками до цього Договору є: Додаток № 1 – Специфікація на поставку Товару (п. 11.6. Договору).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов Договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 3 229 904, 28 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: № 244701 від 31.01.2022 на суму 28 908, 00 грн; №199802 від 31.01.2022 на суму 33 600, 00 грн ; №153801 від 31.01.2022 на суму 42 684, 00 грн; №202301 від 26.01.2022 на суму 8 945, 28 грн; №199801 від 26.01.2022 на суму 56 880, 00 грн; №198701 від 26.01.2022 на суму 347 608, 80 грн; № 196501 від 26.01.2022 на суму 13 500, 00 грн; №184901 від 26.01.2022 на суму 10 320, 00 грн; №174602 від 26.01.2022 на суму 34 309, 44 грн; №153701 від 26.01.2022 на суму 101 340, 00 грн; №183802 від 25.01.2022 на суму 28 800, 00 грн; №183801 від 25.01.2022 на суму 44 340, 00 грн; № 167201 від 24.01.2022 на суму 1 805, 76 грн; № 131101 від 20.01.2022 на суму 12 480, 00 грн; № 125501 від 20.01.2022 на суму 7 200, 00 грн; № 124401 від 20.01.2022 на суму 36 000,00 грн; № 124301 від 20.01.2022 на суму 46 350, 00 грн; № 83001 від 14.01.2022 на суму 6 912, 00 грн; № 82901 від 14.01.2022 на суму 6 912, 00 грн; № 26201 від 10.01.2022 на суму 27 086, 40 грн; №22501 від 10.01.2022 на суму 27 086, 40 грн; № 204001 від 01.02.2022 на суму 32 796,00 грн; № 274501 від 02.02.2022 на суму 15 552,00 грн; № 286901 від 03.02.2022 на суму 102 928,32 грн; № 291501 від 03.02.2022 на суму 12 060,00 грн; № 291601 від 03.02.2022 на суму 8 316,00 грн; № 292101 від 03.02.2022 на суму 1 560,00 грн; № 291801 від 03.02.2022 на суму 15 600,00 грн; № 291701 від 03.02.2022 на суму 4 783,20 грн; № 291901 від 03.02.2022 на суму 15 600,00 грн; № 316901 від 07.02.2022 на суму 21 600,00 грн; № 316801 від 07.02.2022 на суму 28 800,00 грн; № 316902 від 07.02.2022 на суму 28 800,00 грн; № 320101 від 07.02.2022 на суму 116 088,00 грн; № 327801 від 07.02.2022 на суму 4 140,00 грн; № 327901 від 07.02.2022 4 140,00 грн; № 382001 від 08.02.2022 – на суму 24 960,00 грн; № 382101 від 08.02.2022 на суму 37 440,00 грн; № 381701 від 08.02.2022 на суму 12 480,00 грн; № 381801 від 08.02.2022 – на суму 12 480,00 грн; № 381901 від 08.02.2022 – на суму 6 240,00 грн; № 381601 від 08.02.2022 – на суму 18 720,00 грн; № 360401 від 09.02.2022 – на суму 24 690,00 грн ; № 343601 від 09.02.2022 – на суму 11 541,60 грн; № 364601 від 09.02.2022 на суму 6 397,92 грн; № 352101 від 09.02.2022 на суму 102 928,32 грн; № 343501 від 09.02.2022 на суму 27 270,00 грн; № 343401 від 09.02.2022 – на суму 32 310,00 грн; № 321601 від 10.02.2022 на суму 187 416,00 грн; № 388101 від 14.02.2022 – на суму 801,60 грн; № 388201 від 14.02.2022 – на суму 801,60 грн; № 388301 від 14.02.2022 на суму 801,60 грн; № 413201 від 14.02.2022 на суму 10 350,00 грн; № 343402 від 14.02.2022 на суму 7 800,00 грн; № 424101 від 15.02.2022 на суму 13 680,00 грн; № 422001 від 15.02.2022 на суму 30 810,78 грн; № 422101 від 15.02.2022 – на суму 30 810,78 грн; № 244801 від 15.02.2022 – на суму 14 400,00 грн; № 360301 від 15.02.2022 – на суму 7 200,00 грн; № 427101 від 15.02.2022 на суму 7 200,00 грн; № 427202 від 15.02.2022 – на суму 7 200,00 грн; № 426502 від 15.02.2022 на суму 28 800,00 грн; № 426702 від 15.02.2022 – на суму 28 800,00 грн; № 420001 від 15.02.2022 на суму 19 863,36 грн; № 426101 від 15.02.2022 – на суму 13 500,00 грн; № 431001 від 16.02.2022 на суму 41 904,00 грн; № 431901 від 16.02.2022 – на суму 18 868,14 грн; № 450701 від 16.02.2022 на суму 13 844,16 грн; № 450801 від 16.02.2022 – на суму 1 614,24 грн; № 432601 від 16.02.2022 на суму 7 989,12 грн; № 432401 від 16.02.2022 – на суму 11 737,44 грн; № 432301 від 16.02.2022 – на суму 6 296,22 грн; № 432001 від 16.02.2022 – на суму 4 514,40 грн; № 466701 від 17.02.2022 – на суму 95 832,36 грн; № 458501 від 17.02.2022 – на суму 9 240,00 грн; № 465201 від 17.02.2022 – на суму 6 985,44 грн; № 465001 від 17.02.2022 – на суму 7 656,96 грн ; № 464901 від 17.02.2022 – на суму 15 646,56 грн; № 465301 від 17.02.2022 – на суму 53 550,00 грн; № 465401 від 17.02.2022 – на суму 31 950,00 грн ; № 465501 від 17.02.2022 – на суму 10 350,00 грн ; № 477801 від 18.02.2022 – на суму 18 432,00 грн; № 465502 від 18.02.2022 – на суму 28 800,00 грн; № 494701 від 21.02.2022 – на суму 51 057,18 грн; № 494801 від 21.02.2022 – на суму 22 007,70 грн; № 511601 від 22.02.2022 – на суму 25 200,00 грн; № 507001 від 22.02.2022 – на суму 3 659,04 грн; № 506901 від 22.02.2022 – на суму 665,28 грн; № 506701 від 22.02.2022 – на суму 7 242,48 грн з ПДВ; № 506501 від 22.02.2022 – на суму 6 886,80 грн; № 506601 від 22.02.2022 – на суму 6 886,80 грн з ПДВ; № 506801 від 22.02.2022 – на суму 6 886,80 грн; № 528101 від 22.02.2022 – на суму 48 293,76 грн; № 528201 від 22.02.2022 – на суму 48 293,76 грн ; № 528401 від 22.02.2022 – на суму 48 293,76 грн ; № 528501 від 22.02.2022 – на суму 48 293,76 грн; № 528601 від 22.02.2022 – на суму 48 513,36 грн; № 499201 від 22.02.2022 – на суму 24 000,00 грн ; № 477802 від 22.02.2022 – на суму 11 136,00 грн; № 511602 від 22.02.2022 – на суму 41 760,00 грн; № 504301 від 22.02.2022 – на суму 129 600,00 грн; № 524301 від 23.02.2022 – на суму 129 600,00 грн; № 525901 від 23.02.2022 – на суму 15 540,00 грн; № 525801 від 23.02.2022 – на суму 1 140,00 грн; № 526901 від 23.02.2022 – на суму 273,60 грн; № 526401 від 23.02.2022 – на суму 1 368,00 грн; № 526001 від 23.02.2022 – на суму 14 970,00 грн, які підписані зі сторони відповідача інженером - консультантом Збітнєвою О.М. на підставі довіреностей № 8881 від 01.01.2022; №8896 від 01.02.2022; № 8965 від 01.02.2022.
До матеріалів справи позивачем додано видаткову накладну № 316501 від 07.02.2022 на суму 39 600, 00 грн, яка підписана лише зі сторони позивача, підпис відповідача відсутній на вказаній видатковій накладній.
Позивач у позовній заяві зазначив, що вартість поставленого товару була частково сплачена відповідачем на суму 2 486 333, 30 грн.
Листом від 07.04.2025 року № 506/0/2-25 за підписом голови правління-президента Компанії Василя Олійника відповідач визнав заборгованість перед Товариством на загальну суму 2 801 715,19 грн. та гарантував виконання своїх боргових зобов`язань.
Проте, на час звернення позивача до суду відповідач взяті на себе за Договором зобов`язання не виконав, поставлений позивачем товар на суму 740 570, 00 грн. не оплатив, у зв`язку з чим за останньою утворилась заборгованість у наведеному розмірі.
Крім того, позивачем нараховано 3 % річних у розмірі 59 410, 00 грн та інфляційні втрати у розмірі 227 773,00 грн.
Оскільки, сума заборгованості згідно спірного Договору поставки та погодженого графіку погашення заборгованості відповідачем в повному обсязі сплачена не була, і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.
Відповідно до частини другої ст. 509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини другої ст. 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Як встановлено судом, спірні правовідносини сторін виникли на підставі укладеного між сторонами Договору поставки № 987/з від 27.10.2021.
Частиною першою ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга ст. 712 ЦК України).
Положеннями ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною першою ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (частина друга ст. 662 ЦК України).
Частиною першою ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначив, що видаткова накладна № 316501 від 07.02.2022 не містить підпису представника відповідача та не відповідає вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і п. 2.4. Положення, а отже, за доводами відповідача не є достовірним доказом і не підтверджує поставку товару по цій накладній.
За твердженнями відповідача, у видаткових накладних за січень 2022 року в графі отримувача міститься підпис невідомої особи, який не збігається з підписом представника відповідача Збітнєвої О.М., зразок якого міститься у довіреностях відповідача № 8881 від 01.01.2022 р. та № 8965 від 01.02.2022 р., які знаходяться у матеріалах справи. 
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” № 996-XIV від 16.07.1999, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Пунктом 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 88) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Відповідно до частини першої ст. 9 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Частиною другою ст. 9 Закону № 996-XIV передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Згідно з п. 2.4. Положення № 88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (п. 2.5. Положення № 88).
Як встановлено судом, видаткові накладні : № 244701 від 31.01.2022 на суму 28 908, 00 грн; №199802 від 31.01.2022 на суму 33 600, 00 грн ; №153801 від 31.01.2022 на суму 42 684, 00 грн; №202301 від 26.01.2022 на суму 8 945, 28 грн; №199801 від 26.01.2022 на суму 56 880, 00 грн; №198701 від 26.01.2022 на суму 347 608, 80 грн; № 196501 від 26.01.2022 на суму 13 500, 00 грн; №184901 від 26.01.2022 на суму 10 320, 00 грн; №174602 від 26.01.2022 на суму 34 309, 44 грн; №153701 від 26.01.2022 на суму 101 340, 00 грн; №183802 від 25.01.2022 на суму 28 800, 00 грн; №183801 від 25.01.2022 на суму 44 340, 00 грн; № 167201 від 24.01.2022 на суму 1 805, 76 грн; № 131101 від 20.01.2022 на суму 12 480, 00 грн; № 125501 від 20.01.2022 на суму 7 200, 00 грн; № 124401 від 20.01.2022 на суму 36 000,00 грн; № 124301 від 20.01.2022 на суму 46 350, 00 грн; № 83001 від 14.01.2022 на суму 6 912, 00 грн; № 82901 від 14.01.2022 на суму 6 912, 00 грн; № 26201 від 10.01.2022 на суму 27 086, 40 грн; №22501 від 10.01.2022 на суму 27 086, 40 грн; № 204001 від 01.02.2022 на суму 32 796,00 грн; № 274501 від 02.02.2022 на суму 15 552,00 грн; № 286901 від 03.02.2022 на суму 102 928,32 грн; № 291501 від 03.02.2022 на суму 12 060,00 грн; № 291601 від 03.02.2022 на суму 8 316,00 грн; № 292101 від 03.02.2022 на суму 1 560,00 грн; № 291801 від 03.02.2022 на суму 15 600,00 грн; № 291701 від 03.02.2022 на суму 4 783,20 грн; № 291901 від 03.02.2022 на суму 15 600,00 грн; № 316901 від 07.02.2022 на суму 21 600,00 грн; № 316801 від 07.02.2022 на суму 28 800,00 грн; № 316902 від 07.02.2022 на суму 28 800,00 грн; № 320101 від 07.02.2022 на суму 116 088,00 грн; № 327801 від 07.02.2022 на суму 4 140,00 грн; № 327901 від 07.02.2022 4 140,00 грн; № 382001 від 08.02.2022 – на суму 24 960,00 грн; № 382101 від 08.02.2022 на суму 37 440,00 грн; № 381701 від 08.02.2022 на суму 12 480,00 грн; № 381801 від 08.02.2022 – на суму 12 480,00 грн; № 381901 від 08.02.2022 – на суму 6 240,00 грн; № 381601 від 08.02.2022 – на суму 18 720,00 грн; № 360401 від 09.02.2022 – на суму 24 690,00 грн ; № 343601 від 09.02.2022 – на суму 11 541,60 грн; № 364601 від 09.02.2022 на суму 6 397,92 грн; № 352101 від 09.02.2022 на суму 102 928,32 грн; № 343501 від 09.02.2022 на суму 27 270,00 грн; № 343401 від 09.02.2022 – на суму 32 310,00 грн; № 321601 від 10.02.2022 на суму 187 416,00 грн; № 388101 від 14.02.2022 – на суму 801,60 грн; № 388201 від 14.02.2022 – на суму 801,60 грн; № 388301 від 14.02.2022 на суму 801,60 грн; № 413201 від 14.02.2022 на суму 10 350,00 грн; № 343402 від 14.02.2022 на суму 7 800,00 грн; № 424101 від 15.02.2022 на суму 13 680,00 грн; № 422001 від 15.02.2022 на суму 30 810,78 грн; № 422101 від 15.02.2022 – на суму 30 810,78 грн; № 244801 від 15.02.2022 – на суму 14 400,00 грн; № 360301 від 15.02.2022 – на суму 7 200,00 грн; № 427101 від 15.02.2022 на суму 7 200,00 грн; № 427202 від 15.02.2022 – на суму 7 200,00 грн; № 426502 від 15.02.2022 на суму 28 800,00 грн; № 426702 від 15.02.2022 – на суму 28 800,00 грн; № 420001 від 15.02.2022 на суму 19 863,36 грн; № 426101 від 15.02.2022 – на суму 13 500,00 грн; № 431001 від 16.02.2022 на суму 41 904,00 грн; № 431901 від 16.02.2022 – на суму 18 868,14 грн; № 450701 від 16.02.2022 на суму 13 844,16 грн; № 450801 від 16.02.2022 – на суму 1 614,24 грн; № 432601 від 16.02.2022 на суму 7 989,12 грн; № 432401 від 16.02.2022 – на суму 11 737,44 грн; № 432301 від 16.02.2022 – на суму 6 296,22 грн; № 432001 від 16.02.2022 – на суму 4 514,40 грн; № 466701 від 17.02.2022 – на суму 95 832,36 грн; № 458501 від 17.02.2022 – на суму 9 240,00 грн; № 465201 від 17.02.2022 – на суму 6 985,44 грн; № 465001 від 17.02.2022 – на суму 7 656,96 грн ; № 464901 від 17.02.2022 – на суму 15 646,56 грн; № 465301 від 17.02.2022 – на суму 53 550,00 грн; № 465401 від 17.02.2022 – на суму 31 950,00 грн ; № 465501 від 17.02.2022 – на суму 10 350,00 грн ; № 477801 від 18.02.2022 – на суму 18 432,00 грн; № 465502 від 18.02.2022 – на суму 28 800,00 грн; № 494701 від 21.02.2022 – на суму 51 057,18 грн; № 494801 від 21.02.2022 – на суму 22 007,70 грн; № 511601 від 22.02.2022 – на суму 25 200,00 грн; № 507001 від 22.02.2022 – на суму 3 659,04 грн; № 506901 від 22.02.2022 – на суму 665,28 грн; № 506701 від 22.02.2022 – на суму 7 242,48 грн з ПДВ; № 506501 від 22.02.2022 – на суму 6 886,80 грн; № 506601 від 22.02.2022 – на суму 6 886,80 грн з ПДВ; № 506801 від 22.02.2022 – на суму 6 886,80 грн; № 528101 від 22.02.2022 – на суму 48 293,76 грн; № 528201 від 22.02.2022 – на суму 48 293,76 грн ; № 528401 від 22.02.2022 – на суму 48 293,76 грн ; № 528501 від 22.02.2022 – на суму 48 293,76 грн; № 528601 від 22.02.2022 – на суму 48 513,36 грн; № 499201 від 22.02.2022 – на суму 24 000,00 грн ; № 477802 від 22.02.2022 – на суму 11 136,00 грн; № 511602 від 22.02.2022 – на суму 41 760,00 грн; № 504301 від 22.02.2022 – на суму 129 600,00 грн; № 524301 від 23.02.2022 – на суму 129 600,00 грн; № 525901 від 23.02.2022 – на суму 15 540,00 грн; № 525801 від 23.02.2022 – на суму 1 140,00 грн; № 526901 від 23.02.2022 – на суму 273,60 грн; № 526401 від 23.02.2022 – на суму 1 368,00 грн; № 526001 від 23.02.2022 – на суму 14 970,00 грн, які підписані зі сторони відповідача інженером-консультантом Збітнєвою О.М. на підставі довіреностей № 8881 від 01.01.2022; №8896 від 01.02.2022; № 8965 від 01.02.2022.
Як зазначає позивач, підписи на всіх видаткових накладних ідентичні і належать співробітнику відповідача інженеру-консультанту Збітнєвій О.М., яка в свою чергу не заперечує факт підписання документів, що відповідачем не заперечується. 
Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.06.2022 по справі № 922/2115/19 наголошено, що у разі наявності дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені права доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.
Слід зазначити, що відповідачем не заперечувався факт поставки товару.
Між тим, на підтвердження наявності розміру заявленої до стягнення заборгованості відповідача, позивачем наданий графік погашення заборгованості 12.08.2024, підписаний керівником ПрАТ “ХК “Київміськбуд” Олійник В.І., що відповідачем не заперечується та не спростовується.
Так, 07.04.2025 головою правління-президентом ПрАТ “ХК “Київміськбуд” Василем Олійник було надано позивачу лист № 506/0/2-25, яким підтверджено наявність, станом на 07.04.2025, заборгованості відповідача перед групою компаній ТОВ “Нова Будівельна Гілдія”, ТОВ “Будівельний Холдинг” та ТОВ “Будівельна Гільдія України” у загальному розмірі 2 801 715,19 грн.
Слід зазначити, що частиною першою ст. 58-1 Господарського кодексу України (чинним на час, коли оформлювалися спірні накладні) (далі – ГК України) суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.
Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків (частина третя ст. 58-1 ГК України).
Заперечень Збітнєвої О.М. щодо підписання зазначених видаткових накладних відповідачем не надано, у зв`язку з чим судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи.
За приписами частини першої ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
В силу вимог частини першої ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до п. 4.1. Договору, Замовник здійснює оплату Товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Постачальника у строк не пізніше 20 (двадцяти) календарних днів після дати поставки партії Товару Постачальником на умовах, передбачених в п. 5.4. даного Договору.
Пунктом 5.4. Договору передбачено, що датою поставки Товару вважається день, в який Товар фактично переданий від Постачальника до Замовника на місце поставки, визначене Замовником у заявці, в належній якості, кількості та з необхідним пакетом документів, до якого входять: товарно-транспортна накладна; сертифікат (паспорт) якості виробника; видаткова накладна; гарантійні документи та документи, що гарантують якість та відповідність поставленого.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач також зазначав, що надані копії видаткових накладних не в повній мірі підтверджують заборгованість (необхідний пакет документів згідно п. 5.4. Договору не доданий до матеріалів справи).
Слід зазначити, що зі змісту наведеної норми частини першої ст. 692 ЦК України вбачається, що за загальним правилом обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.
Разом з тим, згідно наявних в матеріалах справи видаткових накладних, товар прийнятий відповідачем без заперечень та без зазначення про відсутність при прийманні товару повного пакету документів передбаченого п. 5.4. Договору, доказів протилежного суду надано не було. 
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З огляду на викладене, суд приходить висновку, що надані позивачем видаткові накладні є належним доказом на підтвердження факту поставки товару відповідачу.
Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, останнім було здійснено лише часткову оплату отриманого від позивача товару на загальну суму 2 489 333, 30 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 174 від 08.02.2023 на суму 1 189 333, 30 грн та платіжною інструкцією № 175 від 08.02.2023 на суму 1 300 000, 00 грн, у зв`язку з чим, заборгованість відповідача перед позивачем становить 740 570, 98 грн (3 229 904, 28 грн – 2 489 333, 30 грн).
Доказів повної оплати відповідачем коштів позивачу за поставлений товар в матеріалах справи відсутні. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18, до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
Отже, часткова сплата отриманого від позивача товару, свідчить про вчинення відповідачем конклюдентних дій, які підтверджують наявність перед позивачем заборгованості та необхідність її сплати в силу погоджених між сторонами умов та наведених положень законодавства.
Крім того, відповідач не заперечує проти наявності заборгованості перед позивачем. Контрозрахунок основного боргу не надає. 
До матеріалів справи позивачем додано видаткову накладну № 316501 від 07.02.2022 на суму 39 600, 00 грн, яка підписана лише зі сторони позивача, підпис відповідача відсутній на вказаній видатковій накладній, а тому суд не приймає дану видаткову накладну у якості доказу поставки позивачем товару на загальну суму 39 600, 00 грн та відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Отже, суд перевіривши правомірність нарахованої та заявленої позивачем до стягнення суми основного боргу у розмірі 740 570, 98 грн зазначає, що вона є підтвердженою матеріалами справи та відповідачем не спростованою у розмірі 700 970, 98 (740 570, 98 грн- 39 600, 00 грн), у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 740 570, 98 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 700 970, 98 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 59 410, 00 грн за період з 14.09.2022 по 14.08.2025 та інфляційних втрат у розмірі 227 773, 00 грн за період 14.09.2022 по 01.07.2025, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.
Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.
Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.
Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.
З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).
Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.
Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).
Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.
Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.
Здійснивши перевірку наданого Товариством розрахунку інфляційних витрат та 3 % річних, господарський суд встановив, що наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат не є арифметично правильним та не у повній мірі відповідає положенням чинного законодавства, у зв`язку з чим суд здійснив власний розрахунок вказаних компенсаційних виплат.
За перерахунком суду, дійсна та арифметично правильна сума 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь Товариства за період прострочення виконання спірних зобов`язань за Договором, складає 59 340, 60 грн, а інфляційних втрат – 221 619, 83 ? грн, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна Гільдія України” до Приватного акціонерного товариства “Холдингова компанія “Київміськбуд” підлягають частковому задоволенню.
Згідно з ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.
Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі “Руїс Торіха проти Іспанії”). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі “Проніна проти України”, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини “Серявін та інші проти України” (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна Гільдія України” до Приватного акціонерного товариства “Холдингова компанія “Київміськбуд” про стягнення 1 027 753, 98 грн. задовольнити частково.
2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Холдингова компанія “Київміськбуд” (адреса: 01010, місто Київ, вул. Михайла Омеляновича - Павленка, будинок 4/6; код ЄДРПОУ 23527052) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна Гільдія України” (адреса: 03170, місто Київ, вулиця Перемоги, будинок 9, офіс 1/7; код ЄДРПОУ 43362385) основний борг у розмірі 700 970 (сімсот тисяч дев`ятсот сімдесят) грн 98 коп, 3 % річних у розмірі 59 340 (п`ятдесят дев`ять тисяч триста сорок) грн 60 коп, інфляційні втрати у розмірі 221 619 (двадцять одну тисячу шістсот дев`ятнадцять) грн 83 коп та витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 783 (одинадцять тисяч сімсот вісімдесят три) грн 18 коп.
3. В іншій частині позовних вимог відмовити.
4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.03.2026 року.

Суддя М.Є. Літвінова