ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 280/7335/24
адміністративне провадження № К/990/37125/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Гончарової І.А., 

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу №280/7335/24
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги про стягнення боргу (недоїмки), провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року (суддя Бойченко Ю.П.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року (головуючий суддя Ясенова Т.І., судді: Суховаров А.В., Головко О.В.),
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі також - позивачка) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі також - відповідач, контролюючий орган), в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.07.2024 №00135272406, №00135222406, №00135232406, №00135262406, №00135282406, рішення від 24.07.2024 №00135252406 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, вимогу про стягнення боргу (недоїмки) від 24.07.2024 №00135242406.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставою для винесення оскаржуваних рішень слугували висновки контролюючого органу про порушення позивачкою умов перебування на спрощеній системі оподаткування. Так, за твердженням відповідача, надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги є фінансовим посередництвом, здійснення якого заборонено пп. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 Податкового кодексу України (далі також - ПК України), у зв`язку із чим позивачка мала перейти на загальну систему оподаткування. Такі висновки контролюючого органу є помилковими, оскільки договори фінансової допомоги укладалися позивачкою як фізичною особою, а не як фізичною особою-підприємцем, та не є фінансовим посередництвом в силу відсутності складових ознак фінансової операції. Стосовно податкового повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 00135272406 зауважила, що відповідач помилково вказав про порушення позивачкою п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР, оскільки реалізовані нею товари перебували у використанні та не підлягають гарантійному ремонту, отже не підпадають під категорію технічно складних побутових товарів. Крім того, контролюючим органом неправильно обчислено розмір штрафних санкцій. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року, позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 00135222406, № 00135232406, № 00135262406, № 00135282406, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24.07.2024 № 00135252406, вимогу про стягнення боргу (недоїмки) від 24.07.2024 № 00135242406; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В ході розгляду справи судами встановлено, що контролюючим органом на підставі пп. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, пп. 69.35-1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами), п. 2 ч. 1 ст. 13, п. 9-23 розділу VIІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (зі змінами), відповідно до наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 01.05.2024 № 864-п та направлення, виданого ГУ ДПС у Запорізькій області від 27.05.2024 № 1612/24-06, проведена документальна позапланова виїзна перевірка фінансово господарської діяльності платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2017 по 30.08.2022 з питань дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства та за період з 04.07.2011 по 30.08.2022 з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. За результатами проведеної перевірки складено акт від 07.06.2024 № 9093/08-01-24-06/2271619443.
Відповідно до приписів п. 86.7 ст. 86 ПК України позивачкою подано заперечення від 20.06.2024, до яких додано додаткові документи. За наслідками розгляду заперечень та доданих до них документів відповідачем прийнято рішення щодо проведення перевірки з питань, що викладенні у запереченні, за період діяльності з 01.01.2017 по 30.08.2022 з метою з`ясування обставин, які не були досліджені під час документальної позапланової виїзної перевірки.
Відповідно до наказу від 01.07.2024 №1300-п документальна позапланова виїзна перевірка на підставі пп. 78.1.5 п. 78.5 ст. 78 ПК України розпочата 04.07.2024, тривалістю 5 робочих днів. За результатами перевірки складено акт від 17.07.2024 №10871/08-01-24-06/2271619443, яким встановлено порушення позивачем вимог:
1) п. 6 пп. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291, п. 5 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст.298 ПК України в частині порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування в частині здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування;
2) неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи:
- за 2018 рік (граничний термін надання 11.02.2019), 2019 рік (граничний термін надання 10.02.2020), 2020 рік (граничний термін надання 09.02.2021), 2021 рік (граничний термін надання 09.02.2022), чим порушено пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПК України;
- за 2022 рік (граничний термін надання 20.09.2022), чим порушено пп. 49.18.1 п. 49.18 ст.49 ПК України;
3) п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 177.1, п. 177.2 ст. 177 ПК України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 1 814 017,18 грн.;
4) пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, пп. 1.1.-1.6 п. 16-1 пiдрозділу 10 роздiлу 10 ПК України, що призвело до ненарахування та неперерахування до бюджету вiйськового збору на загальну суму 151 168,11 грн.;
5) частини другої ст. 6, пункту 2 частини першої ст. 7, частини 5 ст. 8 та частини 7 та 8 статтi 9 Закону України «Про збiр та облiк єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соцiальне страхування», що призвело до ненарахування та неперерахування до бюджету єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соцiальне страхування на загальну суму 357369,32 грн.;
6) п. 181.1 ст. 181, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1 ст. 200 ПК України в частині заниження податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 2486368 грн.
7) п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині незастосування реєстратора розрахункових операцій та не проведення розрахункових операцій на повну суму покупки через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій у перевіряємому періоді на суму 295553,00 грн;
8) пп. 16.1.3, пп. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16, пп. 63.3 ст. 63 ПК України, п. 8.1, п. 8.4 Порядку обліку платників податків і зборів, затверженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів в частині не подання / несвоєчасного подання протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до ГУ ДПС у Запорізькій області повідомлення за формою 20-ОПП про об`єкти, через які провадиться господарська діяльність.
На підставі акту перевірки від 17.07.2024 № 10871/08-01-24-06/2271619443 ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято, крім іншого:
податкове повідомлення рішення від 24.07.2024 № 00135272406, яким застосовані штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг в розмірі 438 743,00 грн;
податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 00135222406, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування» на 2 267 521,48 грн, в т.ч.: 1 814 017,18 грн за податковими зобов`язаннями, 453 504,30 грн за штрафними санкціями;
податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 00135232406, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на 188 960,14 грн, в т.ч.: 151 168,11 грн за податковими зобов`язаннями, 37 792,03 грн за штрафними санкціями;
податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 00135262406, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на 3 107 958,75 грн, в т.ч.: 2 486 367,00 грн за податковими зобов`язаннями, 621 591,75 грн за штрафними санкціями;
податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 00135282406, яким застосовані штрафні санкції за платежем «податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування» у розмірі 1 700,00 грн;
рішення від 24.07.2024 № 00135252406 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 178 684,66 грн;
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.07.2024 № 00135242406, якою від позивача вимагається сплатити заборгованість в сумі 357 369,32 грн.
Не погоджуючись з такими рішеннями контролюючого органу, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходили з того, що надання власних коштів у якості поворотної фінансової допомоги (позики) не може вважатись фінансовим посередництвом, оскільки операція фінансового посередництва пов`язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів, тобто, залучених коштів, які і передаються у позику. Проте, надана позивачкою позика не була пов`язана з отриманням та перерозподілом коштів, відповідно, не містила ознак фінансового посередництва. Окрім того, надання безвідсоткової фінансової допомоги, що мало місце у цьому випадку, не має жодних ознак фінансової послуги, оскільки не спрямоване на отримання прибутку. З огляду на зазначене суди попередніх інстанцій вказали на помилковість висновку контролюючого органу про порушення позивачкою умов перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та необхідності застосування нею з 01 липня 2018 року загальних умов оподаткування.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.07.2024, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що законодавством не передбачено виключень щодо відсутності обов`язку у суб`єкта господарювання (платника податків) застосовувати реєстратори розрахункових операцій щодо товарів, які були у користуванні та не підлягають гарантійному ремонту, оскільки такий обов`язок пов`язується насамперед із технічною складністю таких побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, якими є і реалізовані позивачем товари. Отже, за твердженням судів, при роздрібній торгівлі технічно складними побутовими товарами, які були у вжитку, фізичним особам - підприємцям, платникам єдиного податку необхідно проводити розрахункові операції із застосуванням РРО.
З такими рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог не погодився контролюючий орган та подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, відповідач зазначає, що перевіркою встановлено порушення позивачкою умов перебування на спрощеній системі оподаткування - здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, а саме укладання на постійній основі договорів про надання поворотної фінансової допомоги з суб`єктами господарювання-юридичними особами, які перебувають на загальній системі оподаткування, тобто здійснювала діяльність у сфері фінансового посередництва в розумінні класу 64.19 КВЕД-2010 (надання поворотної фінансової допомоги належить до коду 64 «Надання фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення»), який є забороненим для здійснення діяльності на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.
Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 
Верховний Суд ухвалою від 19 вересня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.12.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07.08.2025 у цій справі. 
Позивачка правом подання письмових заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не скористалася, що не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій. 
Переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, Суд виходить з такого.
Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.
Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що до припинення підприємницької діяльності, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування (з 01.01.2017 по 31.03.2021 3 група, 5 %, з 01.04.2021 по 30.08.2022 2 група, 20 %).
Підставою для встановлення в акті перевірки порушень позивачкою податкового законодавства та, як наслідок, прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, став висновок про те, що перевіркою наданих ОСОБА_1 договорів про надання фінансової допомоги (від 02.05.2018 №б/н укладений з ПП «ТИРЕКС» 37648599; №ФП/ ТСТ-01/10/18-1 від 01.10.2018 укладений з ТОВ «ТЕХНОСТОК ТРЕЙД» 41297985), квитанціями до прибуткових касових ордерів та видатковими касовими ордерами встановлено надання позивачкою фінансової допомоги вказаним суб`єктам господарювання, що, на переконання контролюючого органу, є порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування шляхом здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, а саме надання (виплату) поворотної фінансової допомоги на постійній основі відповідно до договорів про надання поворотної фінансової допомоги з суб`єктами господарювання-юридичними особами тобто здійснювала діяльність у сфері фінансового посередництва в розумінні класу 64.19 КВЕД-2010 (надання поворотної фінансової допомоги належить до коду 64 «Надання фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення»), який є забороненим для здійснення діяльності на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.
Пунктом 291.2 статті 291 ПК України визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Відповідно до пункту 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Пунктом 291.4 статті 291 ПК України передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.
Згідно пунктів 177.1, 177.2 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
У разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб (пункт 177.6 статті 177 ПК України).
За приписами пункту 292.1 статті 292 ПК України доходом платника єдиного податку є для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
В силу приписів пункту 292.11 статті 292 ПК України до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються, зокрема, суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання, та суми кредитів.
Згідно з підпунктом шостим підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України «Про страхування», сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розділом III цього Кодексу.
Відповідно до підпункту п`ятого підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки - у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.
Судами встановлено, що 02.05.2018 між ОСОБА_1 (Сторона 1) та ПП «ТИРЕКС» (Сторона 2) укладено Договір фінансової допомоги, за умовами якого Сторона 1 надає Стороні 2 фінансову допомогу в сумі 120 000 грн на поворотній основі, а Сторона 1 використовує грошові кошти на власний розсуд. (п. 1.1. Договору). Даний Договір є безпроцентним. (п. 1.2. Договору). Сторона 2 забезпечує повернення отриманих грошових коштів не пізніше 02.05.2019. (п. 2.3. Договору). Відповідно до Додаткової угоди від 03.05.2018 до Договору від 02.05.2018, повернення фінансової допомоги здійснюється Стороною 2 в сумі отриманих від Сторони 1 грошових коштів, без відсотків за їх використання або будь яких інших доплат, внесення повної суми на розрахунковий рахунок.
Також, 01.10.2018 між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ТОВ «ТЕХНОСТОК ТРЕЙД» (Позичальник) укладено Договір № ФП/ТСТ-01/10/18-1 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику безвідсоткову фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором. (п. 1.1. Договору). Безвідсоткова поворотна фінансова допомога надається Позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується. (п. 2.2. Договору). Безвідсоткова поворотна фінансова допомога підлягає поверненню в строк до 01.10.2019 включно. (п. 3.1. Договору).
Як констатовано судами та не заперечується відповідачем, ПП «ТИРЕКС» та ТОВ «ТЕХНОСТОК ТРЕЙД» повернуто позивачці фінансову допомогу в обумовлений договорами строк, в тому розмірі, в якому грошові кошти надавались, без будь яких додаткових платежів (процентів), що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру та видатковими касовими ордерами про повернення грошових коштів.
На переконання контролюючого органу, якщо позивачкою надавалась поворотна фінансова допомога з розрахункового рахунку, який відкрито в АТ «ПУМБ» виключно для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, то це вказує на те, що фактично грошові кошти були надані не фізичною особою ОСОБА_1 , а фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 із рахунку, відкритого для здійснення підприємницької діяльності.
Податковий кодекс України не містить визначення поняття «фінансове посередництво».
Поняття «фінансового посередництва» визначено частиною третьою статті 333 Господарського кодексу України, відповідно до якої фінансовим посередництвом є діяльність, пов`язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів, крім випадків, передбачених законодавством. Фінансове посередництво здійснюється установами банків та іншими фінансово-кредитними організаціями.
Також, згідно статті 333 ГК України фінанси суб`єктів господарювання є самостійною ланкою національної фінансово-кредитної системи з індивідуальним кругообігом коштів, що забезпечує покриття витрат виробництва продукції (робіт, послуг) і одержання прибутку.
Фінансова діяльність суб`єктів господарювання включає грошове та інше фінансове посередництво, страхування, а також допоміжну діяльність у сфері фінансів і страхування (…)
На підставі абзацу п`ятого частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі по тексту - Закон України №2664) фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Як визначено абзацом 6 частини першої статті 1 Закону України №2664 ринки фінансових послуг - сфера діяльності учасників ринків фінансових послуг з метою надання та споживання певних фінансових послуг. До ринків фінансових послуг належать професійні послуги на ринках банківських послуг, страхових послуг, інвестиційних послуг, капіталу та інших видах ринків, що забезпечують обіг фінансових активів.
Відповідно до абзацу сьомого частини першої статті 1 Закону України №2664 учасники ринку фінансових послуг - особи, які відповідно до закону мають право надавати фінансові послуги на території України; особи, які провадять діяльність з надання посередницьких послуг на ринках фінансових послуг; об`єднання фінансових установ, включені до реєстру саморегулівних організацій, що ведеться органами, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг; клієнти. Законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг можуть визначатися інші учасники ринків фінансових послуг.
Відповідно до позицій Класифікації видів економічної діяльності, який набрав чинності з 1 січня 2012 року згідно з Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 530, визначено секцію К «Фінансова та страхова діяльність»: КВЕД, зокрема, клас 64 «Надання фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення», клас 64.92 «Інші види кредитування», клас 64.99 «Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення».
Згідно Методологічних основ та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності, затверджених наказом Державного комітету статистики України від 23.12.2011 №396 із змінами, внесеними згідно з Наказом Державної служби статистики від 01.09.2020 №264, секція «Фінансова та страхова діяльність» включає надання фінансових послуг, у т. ч. страхування, перестрахування та діяльність пенсійних фондів, а також надання допоміжних фінансових послуг. Ця секція також включає діяльність власників активів, таких як холдингові компанії та трасти, фонди та інші подібні фінансові суб`єкти.
Пояснення до розділу 64 - цей розділ включає діяльність, пов`язану із залученням і перерозподілом фінансових коштів, крім тих, які призначені для цілей страхування, пенсійного забезпечення або обов`язкового соціального страхування.
Пояснення до групи 64.1 - ця група включає одержування коштів у формі перевідних депозитів (депозитів до запитання), тобто засобів, що мають певне грошове вираження і надходять на нерегулярній основі з нефінансових джерел, крім діяльності центрального банку.
Пояснення до класу 64.19- цей клас включає приймання депозитів і/або аналогів депозитів, а також надання кредитів і позик. Надання кредитів може виконуватися в різних формах, таких як позики, іпотечні кредити під заставу, кредитні картки тощо. Грошове посередництво зазвичай здійснюють фінансові установи, крім центрального банку, такі як: комерційні банки, ощадні банки, кредитні спілки.
Отже, лише визначене коло суб`єктів господарювання із зареєстрованим відповідним видом діяльності, можуть надавати фінансові послуги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що серед обраних позивачкою видів діяльності, не значились такі її види, як надання фінансових послуг чи здійснення інших видів грошового посередництва.
Зі змісту договорів про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, які були предметом податкової перевірки, встановлено, що за їх умовами позивачка, як позикодавець, надавала позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а позичальник зобов`язувався повернути надані грошові кошти у строки, передбачені договором.
Крім того, зазначені договори передбачали, що поворотна фінансова допомога надається позичальникам на безоплатній основі, тобто плата за користування коштами не стягувалася.
Як стверджено судами та вбачається з матеріалів справи, податковою перевіркою не встановлено випадків отримання позивачкою плати за надання поворотної фінансової допомоги позичальникам, так само, як і не виявлено випадків порушення позичальниками строків повернення коштів, отриманих як поворотна фінансова допомога, що, як зазначено судами, було підтверджено представником контролюючого органу під час розгляду справи.
Згідно статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підставі статті 1047 ПК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Абзацом восьмим підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
Як свідчать матеріали справи та встановлено судами, грошові кошти позивачкою надавались на умовах повернення без нарахування відсотків на суму позики або інших компенсацій (поворотна фінансова допомога).
З огляду на викладене, суди прийшли до обґрунтованого висновку, що надання власних коштів у якості поворотної фінансової допомоги (позики) не може вважатись фінансовим посередництвом, оскільки операція фінансового посередництва пов`язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів, тобто, залучених коштів, які і передаються у позику.
Надання поворотної фінансової допомоги іншій особі, в контексті абз. 3 ст. 333 Господарського кодексу України, може розцінюватись як фінансове посередництво, виключно у разі отримання та перерозподілу фінансових коштів.
Проте, надана позивачкою позика не була пов`язана з отриманням та перерозподілом коштів, відповідно, не містила ознак фінансового посередництва.
З огляду на зазначене є безпідставними доводи відповідача, що діяльність з надання фізичною особою-підприємцем поворотної безвідсоткової фінансової допомоги іншим суб`єктам господарювання має розглядатися як підприємницька діяльність у сфері фінансового посередництва.
Окрім того, надання безвідсоткової фінансової допомоги, що мало місце у цьому випадку, не має жодних ознак фінансової послуги, оскільки не спрямоване на отримання прибутку.
Податковою перевіркою не встановлено випадків отримання позивачкою плати за надання поворотної фінансової допомоги позичальникам, так само, як і не виявлено надання будь-яких інших компенсаційних виплат за надану позику.
За таких обставин Суд погоджується з висновками судів, що оскільки вищевказані обставини слугували підставою для донарахування позивачці грошових зобов`язань із сплати податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, військового збору та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), податкові повідомлення-рішення контролюючого органу від 24.07.2024 №00135222406, №00135232406, №00135262406, №00135282406, рішення від 24.07.2024 №00135252406 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, вимогу про стягнення боргу (недоїмки) від 24.07.2024 №00135242406, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Аналогічне правозастосування викладене у постановах Верховного Суду від 28 липня 2025 року (справа №120/4675/24), від 19 березня 2026 року (справа №280/8126/23).
Посилання контролюючого органу у касаційній скарзі на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13 березня 2018 року у справі №805/17499/13-а, від 02 липня 2019 року у справі №823/490/16, від 12 листопада 2020 року у справі №826/247/16, від 01 жовтня 2019 року у справі №2040/6178/18 та від 17 вересня 2020 року у справі №200/6290/19-а не заслуговують на увагу, оскільки такі не є релевантними до спірних правовідносин, а тому відсутні підстави вважати, що суд апеляційної інстанції неправомірно їх не застосував при вирішенні цього спору.
Відтак, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу контролюючого органу слід залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	В.П. Юрченко І.А. Васильєва   І.А. Гончарова