ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 711/8092/25		
Провадження № 22-ц/821/236/26		
категорія 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,
представник позивача: Россоха Олена Вадимівна,
відповідач: ОСОБА_1 ,
представник відповідача: адвокат Дешко В`ячеслав Олександрович,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дешка В`ячеслава Олександровича на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30 жовтня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Кондрацької Н.М. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення складено 30 жовтня 2025 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

01 вересня 2025 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 звернулася до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 
12.01.2024, будучи клієнтом банку, ОСОБА_1 уклала з Банком кредитний договір А32ССТ155101284424, щодо надання останній кредиту в розмірі 50 000,00 грн строком на 24 місяців (тобто до 11.01.2026) зі сплатою процентів у розмірі 55,00 щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. 
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачці кредит у розмірі відповідно до умов договору.
Однак, у порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та заборгованості по відсоткам за користування кредитом, відповідач належним чином не виконала, в зв`язку з чим у відповідача перед АТ «Акцент-Банк`утворилася заборгованість, яка станом на 30.08.2025 становить 27 643,90 грн, яка складається з: 23 568,28 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 4 075,62 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами. 
Вказує, що банк вживав заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу повідомлень та дзвінків з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання.
Відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку.
На підставі наведеного, позивач АТ «Акцент- Банк» просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором № A32CCT155101284424 від 12.01.2024 станом на 30.08.2025 у розмірі 27 643,90 грн, яка складається з: 23 568,28 грн- загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 4 075,62 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн - загальний залишок заборгованості за комісією, 0,00 грн - загальний залишок заборгованості за пенею, а також стягнути з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» судові витрати у розмірі сплаченого судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № А32ССТ155101284424 від 12.01.2024 станом на 30.08.2025 у загальному розмірі 27 643,90 грн та судовий збір у сумі 2 422,40 грн, а всього 30 066,30 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в ході розгляду справи встановлено та письмовими доказами підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 отримала кредитні кошти та користувалася ними, частково здійснювала сплату кредиту, однак свої зобов`язання щодо погашення кредиту належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 30.08.2025 має заборгованість у розмірі 27 643,90 грн., у зв`язку із чим суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення вказаної суми заборгованості з відповідачки на користь позивача. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

01 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Дешко В.О. подав через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволення позову в повному обсязі, вважаючи його незаконним, необгрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні усіх фактичних обставин справи та без належного дослідження поданих позивачем доказів.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 , ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Вказує, що позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19, Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, суд керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов, може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Також посилається на ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та вважає, що нарахування відсотків , які просить стягнути позивач з відповідача, є необгрунтованими.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 15 січня 2026 року, представник АТ «Акцент-Банк» - Россоха О.В. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2025 року залишити без змін, вважаючи апеляційну скаргу необгрунтованою, а рішення суду законним, обґрунтованим на зібраних по справі доказах.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , будучи клієнтом банку згідно анкети-заяви від 26.03.2015, приєдналася до Умов і Правил надання банківських послуг в А-банку.
У подальшому, 12.01.2024 ОСОБА_1 підписала заяву про надання послуги «Швидка готівка» № А32ССТ155101284424 від 12.01.2024 електронним підписом за ідентифікатором НОМЕР_1 , тобто уклала з Банком кредитний договір щодо надання останній кредиту в розмірі 50 000,00 грн.
Відповідно до п. п. 3-5 Кредитного договору заяви клієнта, сума кредиту складає: 50 000,00 грн, мета кредиту: придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг; строк кредиту: 24 місяці, 12.01.2024 по 12.01.2026.
Згідно до п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 55 % річних.
Відповідно до п. 7 позичальник сплачує банку комісію в розмірі 0,00 грн.
Розмір щомісячного платежу становить 3 500,54 грн (п. 8 договору)
Позивач свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору, шляхом перерахування 50 000,00 грн. на рахунок відповідача, що підтверджується копією меморіального ордеру № TR.34796011.42646.3479 від 12.01.2024 (а.с.11).
Із наданого банком розрахунку вбачається, що відповідачка не сплачувала своєчасно та у визначеному умовами договору розмірі банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору від 12.01.2024, внаслідок чого у неї станом на 30.08.2025 утворилась заборгованість у розмірі 27 643,9 грн, яка складається з: 23 568,28 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 4 075,62 грн - загальний залишок заборгованості за процентами, 0,00 грн - загальний залишок заборгованості за комісією, 0 грн - загальний залишок заборгованості за пенею.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Також апеляційний суд приймає до уваги положення статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію», де зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.
Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_1 , будучи клієнтом банку згідно анкети-заяви від 26.03.2015, приєдналася до Умов і Правил надання банківських послуг в А-банку.
У подальшому, 12.01.2024 ОСОБА_1 підписала заяву про надання послуги «Швидка готівка» № А32ССТ155101284424 від 12.01.2024 електронним підписом за ідентифікатором +380931897426, тобто уклала з Банком кредитний договір щодо надання останній кредиту в розмірі 50 000,00 грн.
На підтвердження умов кредитування АТ «Акцент-Банк» надало суду копію Анкети-заяви відповідача ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «А-Банку», копію заяви про надання послуги «Швидка готівка» № А32ССТ155101284424 від 12.01.2024; таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, розрахунок заборгованості за договором №А32ССТ155101284424 від 12.01.2024; паспорт споживчого кредиту за програмою «Швидка готівка»; меморіальний ордер від 12.01.2024; виписку про рух коштів по кредиту від 30.08.2025.
Відповідно до укладеного договору №А32ССТ155101284424 від 12.01.2024 , на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 50 000,00 на платіжну картку зазначену в п. 9 договору, строком на 24 місяці з 12.01.2024 по 12.02.2026 включно, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 55,00 % на рік ( процентна ставка фіксована).
Також умовами договору сторони визначили загальну суму до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісії, яка становить 84 012,96 грн ( п. 10 Договору).
У Анкеті-заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування складає договір банківського обслуговування; вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладання та згодна з його умовами, примірник вказаного договору згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua.; зобов`язується виконувати вимоги вказаних Умов, а також регулярно ознайомлюватися із змінами.
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка».
Колегія суддів звертає увагу на те, що підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» від 12.01.2024, є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування». 
Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону).
Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12).
Зі змісту самого паспорту споживчого кредиту вбачається, що інформація в ньому зберігає чинність та є актуальною до 12.01.2026 до 23:59 та співпадає з умовами кредитного договору №А32ССТ155101284424 від 12.01.2024, зокрема, сума кредиту, строк кредитування (24 місяці), процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом.
Проте, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, лише носить інформаційний характер.
Крім того, із Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, вбачається, що вона підписана ОСОБА_1 26.03.2015. Згідно інформації, викладеної в указаній заяві, ОСОБА_1 висловила свою згоду на те, що підписана нею Анкета - заява разом з Умовами та Правилами надання Банківських послуг у А-Банку, що розміщені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, умови їй зрозумілі та не потребують додатково тлумачення.
Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять копії Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», та не містять підтвердження, з яким Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» ознайомилася відповідачка та погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Акцент-банку.
В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про процентну ставку за кредитом, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У даному випадку Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20.
Разом з тим, відповідачкою ОСОБА_1 12.01.2024 було підписано заяву про надання послуги «Швидка готівка», яка містить всі умови щодо надання кредиту, мету кредиту, строк кредитування, відсотки за користування кредитними коштами, розмір щомісячного платежу та загальну суму до повернення та інші умови. 
Матеріали справи містять докази, які підтверджують виконання позивачем обов`язку із перерахування у кредитних коштів у розмірі 50 000,00 грн на рахунок відповідача, що підтверджується копією меморіального ордеру № TR.34796011.42646.3479 від 12.01.2024 (а.с.11). 
За наведених обставин, колегія суддів колегія суддів вважає, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, згідно яких у банку - надати згідно умов договору кредитні кошти, а відповідно, у відповідачки виникло зобов`язання повернути кредитні кошти та оплатити інші погоджені сторонами платежі, зокрема відсотки.
Також на підтвердження факту укладення кредитного договору та існування у відповідачки заборгованості за кредитним договором А32ССТ155101284424 від 12.01.2024 позивачем було надано розрахунок заборгованості станом на 30.08.2025 ( а.с. 10), та виписку по рахунку ОСОБА_1 за період - з 12.01.2024 по 29.08.25 ( а.с. 11 зворотня сторона та 12). 
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Як вбачається з наданої позивачем виписки по рахунку ОСОБА_1 та заборгованості, вона здійснювала періодично внесення коштів на картковий рахунок, що свідчить про те, що вона була обізнана про умови договору та погодилась з ними.
Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків відбувалося за відсотковою ставкою 55,00% річних, тобто за ставкою узгодженою з позичальником.
В апеляційній скарзі, сторона відповідача не погодилась із визначеним позивачем розміром заборгованості, проте вказаний розмір заборгованості жодним чином не спростовувала, та не надала суду свої контррозрахунки. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні у справі докази в своїй сукупності підтверджують погодження сторонами всіх істотних умов договору, факт надання банком відповідачці ОСОБА_1 кредитних коштів, користування ними та виникнення заборгованості, яка становить 27 643,90 грн, з яких 23 568,28 грн – заборгованість за кредитом та 4 075,62 грн – заборгованість за відсотками.
Колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційної скарги в цілому зводяться до незгоди сторони відповідача із визначеним позивачем розміром заборгованості по відсотках, вважаючи визначений банком розмір заборгованості за відсотками необгрунтованим та завищеним, однак, вказані доводи є безпідставними, оскільки проценти згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України визначаються сторонами у договорі позики (кредиту) і, відповідно, входять до основного зобов`язання за кредитним договором.
Крім того, визначена позивачем сума заборгованості за відсотками у даній справі становить 4 075,62 грн, і вказана сума не є завищеною.
Інші доводи, наведені стороною відповідача в апеляційній скарзі, були предметом апеляційного перегляду, однак на правильність висновків суду першої інстанції щодо вирішення справи по суті не впливають.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані позивачем докази та дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Дешка В.О. на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30 жовтня 2025 року, судові витрати слід залишити за відповідачем.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дешка В`ячеслава Олександровича- залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30 жовтня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча         О.В. Карпенко

Судді          Л.І. Василенко

О.М. Новіков