Справа № 168/134/25 	Головуючий у 1 інстанції: Сухоручко Ю. О. 	
Провадження № 22-ц/802/336/26  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В В.,
з участю 
секретаря судового засідання – Губарик К.А., 
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної (немайнової) шкоди, за апеляційною скаргою представника відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на додаткове рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 13 січня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ковальчук В. С. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, в якій просив вирішити питання розподілу судових витрат, стягнути з відповідача ДСГП «Ліси України» на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати ОСОБА_1 - 42000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування клопотання зазначав, що рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 15 жовтня 2025 року було задоволено позов ОСОБА_1 до ДСГП «Ліси України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Вказував, що питання про розподіл судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, не було вирішено судом у рішенні по суті спору, оскільки на момент закінчення судових дебатів відповідний договір ще не був виконаний у повному обсязі, що унеможливлювало подання належних і допустимих доказів їх фактичного понесення, у зв`язку з чим подання заяви про ухвалення додаткового рішення здійснено у межах строку, встановленого процесуальним законом, із дотриманням вимог ст.ст. 141, 246, 270 ЦПК України. Представником позивача також зазначено, що у зв`язку із скрутним фінансовим становищем позивача (відсутністю сталого, регулярного доходу), не сплачено гонорар за договором про надання професійної правничої допомоги від 15.01.2025 року, укладеним між позивачем і Адвокатським об`єднанням «Статус». Хоча заявник ще не сплатила адвокатський гонорар, вона має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями, відповідно ці витрати за гонораром є «фактично понесеними».
Додатковим рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 13 січня 2026 року клопотання задоволено частково.
Стягнуто з Держаного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 гривень.
Не погодившись із даним рішенням суду, ДСГП «Ліси України» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити.
В апеляційній скарзі відповідач указує, що вважає дане рішення таким, що ухвалене із порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи.
Зазначає, що станом на час розгляду Старовижівським районним судом Волинської області заяви про ухвалення додаткового рішення позивачем не надано доказів того, що нею було здійснено оплату наданих адвокатом послуг. Вважає, що сума за послуги адвоката є завищеною та такою, що не відповідає критеріям розумності, співмірності та необхідності витрат на професійну правничу допомогу. А тому все в сукупності дає можливість стверджувати про неналежний розгляд судом першої інстанції справи, поверхневе дослідження наявних у матеріалах справи доказів, що призвело до ухвалення оскаржуваного рішення помилково.
Відзив на апеляційну скаргу не було подано.
В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, хоча були належним чином повідомленими про дату та час розгляду даної справи.
Представник відповідача ДСГП «Ліси України» Скрипчук О. П. надіслала до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи без участі відповідача та на підставі наявних у справі матеріалів.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому, враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що протилежною стороною були подані заперечення щодо розміру витрат, та зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу не у повній мірі відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на обставини справи. Суд вважав завищеною суму, нараховану для оплати наданих послуг представником позивача адвокатом Ковальчуком В.С., тому вважав за необхідне зменшити заявлений розмір цих витрат з 42000 грн до 20 000 грн.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою, другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частиною 3 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 
Як убачається з матеріалів справи, рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 15.10.2025 року, що набрало законної сили 09.12.2025 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної (немайнової) шкоди – задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ Філії «Ковельське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 30.12.2024 № 147-К «Про звільнення ОСОБА_2 ».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера першої категорії відділу фінансів та бухгалтерського обліку Філії «Ковельське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з 31.12.2024 року.
Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2024 року по 15.10.2025 року (момент винесення рішення судом) у розмірі 143 328, 90 грн з урахуванням необхідності сплати обов`язкових податків та зборів.
Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в дохід держави судовий збір в сумі 1211, 20 грн та на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць з відрахуванням установлених законом податків і зборів та інших обов`язкових платежів.
Установлено, що правничу допомогу позивачці ОСОБА_1 під час розгляду справи надавав адвокат Ковальчук В. С., що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 15.01.2025, укладеним між адвокатським об`єднанням «Статус» та ОСОБА_1 .
На підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги адвоката Ковальчука В.С., представником позивача були подані договір про надання професійної правничої допомоги №Б/Н/2025-К від 15 січня 2025 року; акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг) про надання професійної правничої допомоги; рахунок та калькуляція вартості надання правничої допомоги за період з 15 січня по 20 жовтня 2025 року; ордер від 24 січня 2025 року (а.с.103-110 т.2).
Відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги №Б/Н/2025-К від 15 січня 2025 року орієнтовний розмір гонорару адвоката визначено в сумі 42000 грн. 
Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт адвокат надав, а клієнт прийняв такі юридичні послуги: підготовка позовної заяви; адвокатські запити до ДП «Ліси України» 24 січня 2025 року та 18 серпня 2025 року; представництво інтересів клієнта в судових засіданнях. Узгоджена вартість наданої правничої допомоги - 42000 грн. 
Правом подати свої заперечення скористався відповідач ДСГП «Ліси України», подавши до суду першої інстанції клопотання щодо відмови в задоволенні заяви про стягнення понесених позивачем судових витрат, в яких зазначав, що заявлена до стягнення сума витрат позивача на професійну правничу допомогу не відповідає складності справи та не є співмірною з фактичним обсягом наданих послуг, яку суд частково взяв до уваги.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Аналогічна правова позиція викладена у ряді постанов Верховного Суду, зокрема , від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 , від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц та від 23 липня 2025 року у справі № 389/387/24.
Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми реальному обсягу адвокатських послуг, наданих ОСОБА_1 адвокатом Ковальчуком В. С., взявши до уваги умови оплати гонорару, врахувавши складність справи, суть спору, заперечення відповідача, а також необхідність додержання критерію розумності, співмірності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку, що до стягненя підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про незаконність ухваленого додаткового рішення місцевого суду з приводу вирішення питання про розподіл судових витрат.
Висновки суду першої інстанції, з урахуванням обставин цієї справи, не суперечать висновкам Верховного Суду, тому, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правничі послуги на суму 20 000 грн є співмірними, обґрунтованими та належним чином підтвердженими і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Доводами апеляційної скарги зазначене не спростовано, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення оскаржуваного судового рішення без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 23 лютого 2026 року – дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 268, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» залишити без задоволення.
Додаткове рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 13 січня 2026  року в даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: