ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/33927/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року (головуючий суддя першої інстанції - Луніна О.С.) в адміністративній справі №160/33927/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач 19.12.2024 року звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просила:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не нарахування та не виплати її чоловіку - ОСОБА_2 грошового забезпечення за період з 12 жовтня 2017 року по 28 лютого 2018 року, з урахуванням базового місяця індексації - січень 2008 року;
- зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити їй як дружині загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 індексацію його грошового забезпечення за період з 12 жовтня 2017 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця індексації - січень 2008 року;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 в період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року;
- зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити їй перерахунок індексації грошового забезпечення як дружині загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що загиблий чоловік позивача - ОСОБА_2 в період з 12.10.2017 по 19.10.2017 проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_4 та з 20.10.2017 по 14.02.2023 в ІНФОРМАЦІЯ_5 . При нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 12.10.2017 року по 28.02.2018 року відповідачем не було застосовано базовий місяць для обрахування індексації грошового забезпечення позивача - січень 2008 року. За період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року під час обчислення індексації відповідачем не враховано вимоги абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078. При розрахунку індексації грошового забезпечення та здійснення виплати індексації грошового забезпечення з 12.10.2017 року по 28.02.2018 року ІНФОРМАЦІЯ_3 протиправно застосовано базовий місяць - грудень 2015 року замість вірного базового місяця - січень 2008 року, що призвело до невірного нарахування індексації грошового забезпечення за вказаний період. 

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати чоловіку ОСОБА_1 - ОСОБА_2 забезпечення за період з 12 жовтня 2017 року по 28 лютого 2018 року, з урахуванням базового місяця індексації - січень 2008 року.
Зобов?язано ІНФОРМАЦІЯ_6 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як дружині загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 12 жовтня 2017 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця індексації - січень 2008 року.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 в період з 01.03.2018 по 31.12.2022.
Зобов?язано ІНФОРМАЦІЯ_6 здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 як дружині загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Відповідач вказує, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_2 за спірний період з 12.10.2017 року по 28.02.2018 року не нараховувалась та не виплачувалась, за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 року була нарахована та виплачена поточна індексація грошового забезпечення відповідно до чинного законодавства в повному розмірі, а відтак у відповідача немає законних підстав для нарахування та виплати індексації дружині померлого ОСОБА_2 .. 
Позивач відзив на скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 24.06.2025 року по 27.06.2025 року та з 25.07.2025 року по 29.07.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 11.11.2025 року та з 13.11.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період 20.01.2026 року по 12.02.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці. 26.02.2026 року та 27.02.2026 року суддя-член колегії Білак С.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 09.08.1997 року № НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 в період з 12.10.2017 по 19.10.2017 проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_4 та з 20.10.2017 по 14.02.2023 в ІНФОРМАЦІЯ_8 .
19.10.2017 року наказом військового комісара Добропільського об?єднаного міського військового комісаріату від 19.10.2017 року №236 (по стройовій частині) ОСОБА_2 виключено із списків особового складу військового комісаріату, у зв?язку з переведенням на посаду стрільця 3 відділення охорони взводу охорони Бахмутського об?єднаного міського військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_9 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_10 » Сухопутних військ Збройних Сил України.
14.02.2023 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 від 14.02.2023 року №45 (по стройовій частині) ОСОБА_2 виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_11 .
При виключенні позивача із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_11 відповідач не виплатив індексацію грошового забезпечення за період з 12.10.2017 року по 28.02.2018 року, та не в повному обсязі виплачував індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року.
При нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 12.10.2017 року по 28.02.2018 року відповідачем не було застосовано базовий місяць для обрахування індексації грошового забезпечення позивача - січень 2008 року.
Позивач також не згодна з діями відповідача щодо не врахування останнім вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078, під час обчислення індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року.
Позивач вважаючи, що її чоловіку - ОСОБА_2 не у повному обсязі виплачувалась індексація грошового забезпечення в період проходження військової служби, оскаржила такі дії до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, відмовляючи позивачу у виплаті йому індексації грошового забезпечення, діяв неправомірно, не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд першої інстанції зазначив, що відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та не закладення до бюджету коштів для виплати індексації не позбавляють відповідача обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку, а не проведення та невиплата цієї гарантії є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу. 

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII.
Згідно із статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України №1282-ХІІ від 03.07.1991 року «Про індексацію грошових доходів населення».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Приписами статті 2 Закону №1282 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статті 4 Закону №1282 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Згідно із статтею 5 Закону №1282 підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Отже, індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Відповідно до підпункту 1 пункту 6 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року №558, у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належні, але не отримані ним до дня смерті (загибелі) посадові оклади, оклади за військовими званнями і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер) передаються членам сім`ї померлого, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Зазначеним особам також виплачуються одноразові види грошового забезпечення та інші виплати, право на отримання яких виникло у військовослужбовця до дня його смерті (загибелі).
Отже, члени сім`ї загиблого військовослужбовця мають право на належне військовослужбовцю, але не отримане ним до дня смерті (загибелі), грошове забезпечення.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, за життя ОСОБА_2 йому не було нараховано, або нараховано не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за спірні періоди.
Колегія суду звертає увагу, що позивач звернулася до суду з позовними вимогами про нарахування та виплату їй індексації грошового забезпечення померлого чоловіка, яка за життя ОСОБА_2 не нараховувалась та не визначалась у конкретній сумі і право на отримання якої її чоловіку за життя будь-яким судовим рішенням не визнавалось. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у справах №265/6582/16-ц, №487/10128/14-ц, №487/10132/14-ц, №924/1473/15 звертала увагу на те, що відповідно до принципу juranovitcuria («суд знає закони») навіть неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин, не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця: зокрема - права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Відповідно до частини 1 статті 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Аналізуючи зазначені вище правові норми, слід дійти висновку, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 13.03.2019 року у справі №484/3648/16-а, від 29.04.2020 року у справі №576/1388/17, від 09.02.2023 року у справі №600/1290/20-а, від 22.04.2024 року у справі №380/5501/23.
Колегія суддів зазначає, що належні суми грошового забезпечення - це нараховані кошти, які особа мала б отримати за будь-яких обставин.
Відповідно до частини 4 статті 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Частиною 1 статті 272 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно.
Згідно матеріалів справи в межах спірних правовідносин, конкретні суми індексації грошового забезпечення, за перерахунком та виплатою якої звернулась позивач, за життя ОСОБА_2 не нараховувались, ОСОБА_2 правом на звернення до суду за отриманням індексації грошового забезпечення не скористався.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що законодавчими приписами не визначено права на правонаступництво, успадкування, тощо, сум (грошового забезпечення, його складових та їх індексації), які не нараховані.
Право на виплату спірної індексації грошового забезпечення належить до особистих прав особи, яких вона набуває за наявності передбачених законом умов. Натомість, таке право не може переходити в порядку правонаступництва до іншої особи.
Колегія суддів вказує, що право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем за життя. Таке право пов`язане з його суб`єктивним правом, а тому у членів сім`ї спадкодавця не виникає права вимагати виплатити ненараховані суми грошових коштів.
Згідно тексту позову та рішення суду вимоги позивача ґрунтуються виключно на незгоді з бездіяльністю відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення особі, яка загинула, а не полягають у стягненні визначеної в конкретній сумі існуючої заборгованості, яка за приписами статті 1227 Цивільного кодексу України, відноситься до спадкової маси.
Верховний Суд неодноразово висловлював правовий висновок про те, що вимоги зобов`язального характеру, які заявлено позивачем у даній справі, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і не допускають правонаступництва, (постанови від 27.09.2023 року у справі №420/16546/21, від 05.12.2023 року у справі №420/18164/21, від 10.07.2024 року у справі №420/10899/21, від 14.11.2024 року у справі №560/3390/23).
Враховуючи те, що до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на перерахунок індексації грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки виплаті підлягає лише належне (нараховане), але не отримане за життя грошове забезпечення. 
Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини першої статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року в адміністративній справі №160/33927/24 задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року в адміністративній справі №160/33927/24 скасувати.
У задоволені позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко