ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/17703/25
категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участі третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови, яка викладена в пункті 5 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №20/с від 20.09.2024, який був винесений на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 у призначені та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю його батька ОСОБА_2 , яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- визнати протиправним та скасувати пункт 5 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №20/с від 20.09.2024;
- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатностібез встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у розмірі 881000,00 грн, що відповідає 500-кратному прожитковому мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року.
В обґрунтування позову зазначає, що він є сином померлого, ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням останнім обов`язків військової служби, що підтверджується копією витягу з протоколу від 13.12.2018 №389 засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв. На виконання рішення суду по справі № 240/15369/22 відповідачем було розглянуто подану ним заяву, яка була предметом судового спору, та 13.06.2025 року його ознайомили із Витягом із протоколу засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №20/с від 20.09.2024 року. Проте, спосіб захисту. який був обраний судом як ефективний, не змінив жодним чином стан позивача. Тобто навіть після рішення суду, яким зобов`язано відповідача повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю його батька відповідно до Закону №2011-ХІІ та Порядку №975, з прийняттям за наслідками такого розгляду відповідного рішення з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні, позивач отримав відмову абсолютно з аналогічних причин.
Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
До суду надійшли письмові пояснення від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3 . У поясненнях третя особа просить позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення. Вказує, що з моменту звільнення зі служби, 03.10.1997, до дня смерті, 04 жовтня 2018 року минув 21 рік, що перевищує річний термін передбачений пунктом 2 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а отже Позивач не мав право на отримання одноразової грошової допомоги за ст.16 Закону № 2011-ХІІ.
До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що дії комісії МОУ щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги є законними та обґрунтованими, оскільки: батько позивача на момент смерті не був військовослужбовцем; ст. 16 Закону у редакції від 04.10.2018 не передбачала виплати у таких випадках; Постанова КМУ № 975 (у редакції від 04.10.2018) не поширюється на осіб, звільнених понад 20 років тому; зміни від 13.10.2018 не мають зворотної сили.
Розглянувши позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 04.10.2018 Новоград-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . 
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 .
Розглянувши подані документи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на день смерті ОСОБА_2 не був військовослужбовцем. Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 04.10.2018 смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , а згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 03.10.1997 №130 підполковника ОСОБА_2 виключено зі списків частини 03.10.1997, тобто до дня смерті, отже на час смерті він не був військовослужбовцем. Стаття 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця, передбачала виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовців, а не осіб, звільнених зі служби. Виплата одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення зі служби, запроваджена Законом України від 06.09.2018 №2522-УІІІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців", який набрав чинності з 13.10.2018. Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тому виплата одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення з військової служби, здійснюється у випадках, що настали з 13.10.2018. Крім цього, згідно з пунктом 8 статті 16-3 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Згідно з пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 року № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть. Заявник звернувся із заявою про допомогу 13.10.2021, тобто понад трирічний термін після смерті батька ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю його батька, ОСОБА_2 , яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Визнано протиправним та скасовано пункт 4 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 02.12.2021 №186.
Зобов`язано Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, код ЄДРПОУ 00034022) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На виконання рішення суду по справі № 240/15369/22 відповідачем було розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, оформлене Витягом із протоколу засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №20/с від 20.09.2024, оскільки на день смерті ОСОБА_2 не був військовослужбовцем. Крім того, заявник звернувся із заявою 13.10.2021, тобто понад трирічний термін після смерті його батька.
Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Стаття 46 Конституції України передбачає право кожного громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Як передбачено частинами 2 та 3 статті 22 Конституції України, конституційні права гарантуються та не можуть бути скасованими.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.
Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктами 1,2 частини другої цієї статті Закону визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.
Зі змісту вказаних норм вбачається, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби чи мали місце в період її проходження незалежно від часу звільнення з військової служби.
Визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.
Таким чином, якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.
Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби чи проходження військової служби. Отже, можна зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби.
Правова позиція щодо застосування наведених норм права у схожих правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №2240/2957/18, від 10.08.2020 у справі №295/14571/17 та від 13.05.2020 у справі №489/4898/16-а, і колегія суддів не вбачає підстав відступати від такої.
Відтак, вищезазначене спростовує правову позицію відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги сину померлого ОСОБА_2 - ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 на день смерті не був військовослужбовцем.
Також, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги у порядку та на підставі Закону №2011-XII виникає у членів сім`ї загиблого за умови якщо загибель (смерть) військовослужбовця настала у період проходження військовослужбовцем військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби. Таке право безпосередньо пов`язане з датою смерті військовослужбовця та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.
Зазначена правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду у справах №806/2811/18 від 17 квітня 2019 року та № 639/2548/17 від 17 липня 2019 року.
Судом встановлено, що на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ОСОБА_2 дійсно не був військовослужбовцем, проте, згідно відомостей, зазначених у витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 13.12.2018 №389, захворювання, яке призвело до смерті, визнано таким, що пов`язане з проходженням ним військової служби.
Статтею 16-1 Закону №2011-XII передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним основним осередком суспільства, її складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Судом встановлено, що позивач є сином померлого ОСОБА_2 .
Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Частиною 9 статті 16-3 цього Закону встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок №975.
Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Згідно з пунктом 4 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала: 1) під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) у період проходження військовослужбовцем військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.
З урахуванням того, що право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї військовослужбовця не залежить від наявності останнього на момент смерті статусу військовослужбовця, а безпосередньо пов`язане з наявністю зв`язку між смертю особи та захворюванням, отриманим під час виконанням ним обов`язків військової служби чи в період її проходження, суд дійшов правомірного висновку про наявність у позивача права на отримання гарантованої державою соціальної допомоги.
Щодо доводів відповідача стосовно порушення позивачем трьохрічного строку звернення за призначенням зазначеної одноразової грошової допомоги, суд враховує наступне.
Пунктом 8 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. 
Згідно з пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 року № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Разом з тим, однією з підстав набуття права на отримання одноразової грошової допомоги є наявність причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв в наслідок чого настала смерть. Матеріалами дано справи підтверджено, що 13.12.2018 Військово-лікарською комісією Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол від 13.12.2018 №389) було встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Захворювання і причина смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Таким чином, фактично тільки з 13.12.2018 позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги, а з заявою про призначення останньої звернувся 13.10.2021. 
Відтак, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до відповідача за призначенням одноразової грошової допомоги у передбачений законом строк.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зважаючи на процесуальний обов`язок суду враховувати висновки Верховного Суду, який дійшов висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає і після звільнення з військової служби, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Щодо зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, суд виходить з наступного.
Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону №2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 2 статті 16 в редакції Закону №2522-VIII від 06.09.2018 року визначає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.
Відповідно до частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що до спірних правовідносин застосовується абзац 2 підпункту "а" частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII, яким встановлено розмір одноразової грошово допомоги 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
З урахуванням викладеного, суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №20/с від 23.09.2024 про відмову в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Оскільки питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги розглядалося повторно, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є необхідність зобов`язати Міністерство оборони України здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , відповідно до Закону №2011-XII та Порядку №975 в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
При цьому, суд зазначає, що обраний судом спосіб захисту повною мірою забезпечує реальне відновлення порушеного права позивача.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 260 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, 6,м. Київ,03168. РНОКПП/ЄДРПОУ: 00034022), за участі третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого п.5 протоколу від 20.09.2024 №20/с про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII та постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги» в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII та постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги» в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

19.03.26