Справа № 635/884/26 
Провадження № 1-кп/635/813/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року сел. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: 
прокурора - ОСОБА_2 ,
захисника - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 22025220000001113 від 07.11.2025 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
У громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця м.Харкова, у ситуації що склалася у період триваючої військової агресії проти України з боку держави-агресора (російської федерації), у невстановленій досудовім розслідуванням час, виник протиправний злочинний умисел направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що Україна була змушена докладати всіх необхідних зусиль щодо забезпечення своєї безпеки, а тому й вдалася до внутрішньодержавного заходу для протистояння загрозам з боку рф, шляхом введення особливого стану в державі, під якім слід розуміти надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень для відвернення загрози та забезпечення безпеки і здоров`я громадян, нормального функціонування національної економіки, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, захисту конституційного ладу, вирішив стати на шлях протиправної діяльності проти основ національної безпеки України та проти авторитету органів державної влади.
Так ОСОБА_4 , будучи зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , і будучи обізнаним про діяльність Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених у відповідності до чинного законодавства України на території Великобурлуцької територіальної громади Куп`янського району Харківської області з надання відсічі збройної агресії рф проти України, усвідомлюючи, що він є громадянином України, оцінивши обстановку в умовах військового стану, діючи умисно, з метою особистого збагачення, вирішив вчиняти дії з перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених у відповідності до чинного законодавства України під час активної фази бойових дій на території Куп`янського району Харківської області. 
ОСОБА_4 , перебуваючи в Україні, був достовірно обізнаний про особливий правовий режим воєнного стану, який введено в Україні з 24.02.2022 у зв`язку зі збройною агресією «рф», та настанням з моменту оголошення рішення про мобілізацію особливого періоду, який передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України».
Згідно ч. 1, 2 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
В той же час, ОСОБА_4 , будучи обізнаним про те, що діяльність Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених у відповідності до чинного законодавства України, як в Україні, так і в м. Харкові та області, по здійсненню відсічі збройної агресії рф проти України є вкрай важливою з метою захисту територіальної цілісності та суверенітету України, усвідомлюючи, що він є громадянином України, оцінивши обстановку в умовах військового стану, діючи умисно та свідомо, вирішив скоїти перешкоджання, спрямовані на створення перепон у законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених у відповідності до чинного законодавства України під час здійснення ними відсічі збройної агресії рф проти України, шляхом надання послуг перевезення осіб та військовослужбовців ЗСУ, ТрО, ДПСУ та організував схему вивезення військовослужбовців Сил оборони України за межі зони проведення бойових дій у Харківській області в об`їзд встановлених блокпостів. 
При цьому, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, не пізніше 21 грудня 2025 року, перебуваючи на території Харківської області, більш точне місце в ході досудового розслідування не встановлено, з метою власного збагачення, в умовах дії правового режиму воєнного стану на території України, в ході особистої розмови з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні бригади "Гарт" НОМЕР_2 , запропонував останньому за грошову винагороду у розмірі 4000 гривень, незаконно вивезти його з місця проходження військової служби за межі зони проведення бойових дій у Харківській області в об`їзд встановлених блокпостів, на що ОСОБА_6 погодився. 
Надалі, 05.01.2026, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, будучи обізнаним про події, які відбуваються в України у зв`язку з військовою агресією рф проти України, усвідомлюючи ролі та важливість кожного військовослужбовця в період дії військового стану, перебуваючи у сел.Великий Бурлук Куп`янського району Харківської області, заздалегідь проінструктувавши військовослужбовця ОСОБА_6 , якому заборонено покидати військову частину без наказу, забрав останнього у цивільному одязі використовуючи власний автомобіль марки Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_3 , з метою забезпечення реалізації можливості самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_6 місця проходження військової служби та будучи достовірно обізнаним про його наміри, за грошову винагороду, вивіз останнього по заздалегідь узгодженому маршруту сел.Великий Бурлук Куп`янського району Харківської області – сел.Пісочин Харківського району Харківської області, в об`їзд встановлених блок-постів, за що отримав грошову винагороду у розмірі 4000 гривень. 
Таким чином, ОСОБА_4 , діючи умисно, здійснював дії, направлені на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом забезпечення вивезення військовослужбовців Сил оборони України за межі зони проведення бойових дій у Харківській області в об`їзд встановлених блокпостів, які виявили бажання самовільно залишити місце проходження військової служби.
Дії ОСОБА_4 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, тобто у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.
23 січня 2026 року між обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності захисника ОСОБА_3 , та прокурором -заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_2 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №22025220000001113 від 07.11.2025, була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.
Згідно такої угоди обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 114-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 .
Так, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, щире каяття ОСОБА_4 , беззастережне визнання ним своєї винуватості, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, відомості щодо особи ОСОБА_4 , який на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, раніше не судимий, має інвалідність 2 групи, простійне місце проживання, сторони вважали за можливе призначити покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 114-1 КК України, у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі із застосуванням положень ст.75 КК України, звільнення від відбування покарання із іспитовим строком та покладенням обов`язків, визначених ст.76 КК України.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Враховуючи те, що між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором була досягнута угода про визнання винуватості, суд розглядає дане кримінальне провадження відповідно до положень статей 472-476 КПК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та просив призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання, наслідки укладання угоди йому зрозумілі.
Обвинувачений ОСОБА_4  беззастережно визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченого частиною 1 статті 114-1 КК України, обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію своїх дій не оспорює, щиро кається у вчиненому, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості між ним та прокурором та призначити узгоджене сторонами покарання.
Крім того, зазначив, що укладання угоди є добровільним, тобто без застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також ОСОБА_4 зазначив, що цілком розуміє свої права та наслідки укладання угоди про визнання винуватості, що передбачені статтею 473 КПК України, які йому були роз`яснені судом в ході судового засідання.
Захисник ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні також просив затвердити дану угоду про визнання винуватості, призначити узгоджене сторонами покарання, зазначив, що йому відомі наслідки укладення та невиконання даної угоди.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Судом, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів.
Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.
При цьому, судом перевірено, що ОСОБА_4 цілком розуміє роз`яснені йому судом права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених частиною 7 статті 474 КПК України судом не встановлено. 
Узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим Загальною частиною КК України: ступеню тяжкості злочину, який згідно статті 12 КК України відноситься до тяжких злочинів,конкретним обставинам справи, особі обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, є інвалідом 2 групи, а також враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, -щире каяття обвинуваченого, беззастережне визнання ним своєї вини, активне сприяння у розкритті злочину.
Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих покарання обставин, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вбачає підстави для призначення узгодженого сторонами покарання в межах санкції, встановленої ч. 1 ст. 114-1 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки.
Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів і на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб.
Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого слід скасувати, звільнивши його з під варти в залі суду негайно, при цьому суд не вбачає підстав для застосування іншого запобіжного заходу.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 необхідно обчислювати з дати проголошення вироку, зарахувавши в строк покарання строк перебування обвинуваченого під вартою. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Витрати на залучення експертів відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.174,314,368,370,373,374,468, 469, 475 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 23 січня 2026 року, яка укладена між обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності захисника ОСОБА_3 , та прокурором -заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_2 .
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 114-1 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
Початок строку відбування покарання рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 27 лютого 2026 року.
Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 05.01.2026 року по 27.02.2026 року, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 скасувати, та звільнити його з під варти в залі суду негайно.
Зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м.Харкова від 06.01.2026 року на тимчасово вилучене майно в ході проведення обшуку за місцем реєстрації і проживання ОСОБА_4 , а саме: на військовий квиток на ім`я ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , протокол засідання військово-лікарської комісії №2025-0901-1256-2018-7 від 01.09.2025, чорнові записи на 13 арк., ноутбук «Lenovo», s/n СВ198858.
Зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м.Харкова від 07.01.2026 року на тимчасово вилучене майно в ході проведення огляду місця події за адресою: Харківська область, Харківський район, сел.Пісочин, автодорога Київ-Харків-Довжанський 464 км+850м., а саме: на предмети, схожі на грошові кошти номіналом 500 гривень у кількості 8 штук, мобільний телефон марки Redmi Note 5 із сімкартами мобільного оператора Київстар та Водафон, який належить ОСОБА_4 .
Речові докази :
-військовий квиток на ім`я ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , протокол засідання військово-лікарської комісії №2025-0901-1256-2018-7 від 01.09.2025, чорнові записи на 13 арк., ноутбук «Lenovo», s/n СВ198858, мобільний телефон марки Redmi Note 5 із сімкартами мобільного оператора Київстар та Водафон, які належать ОСОБА_4 , і зберігаються у слідчому відділі Управління СБУ в Харківській області, після набрання вироком законної сили повернути власнику;
-предмети, схожі на гроші- вісім купюр номіналом по 500 гривень, які отримані із фінансового відділу Управління СБУ у Харківській області і зберігаються у слідчому відділі Управління СБУ в Харківській області, після набрання вироком законної сили повернути за належністю.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності, встановленої законом.
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим, про визнання винуватості може бути оскаржений:
обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладання угоди;
прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.
На підставі частини 15 статті 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.
Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (частина 7 статті 376 КПК України).
Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1